ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

07 травня 2026 року  місто Чернівці  справа №2-429/12
провадження №22-ц/822/754/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н.К., 
Суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.
за участю секретаря судових засідань Факас А.В.
учасники справи:
заявник – Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»,
стягувач – Публічне акціонерне товариство КБ «Банк Кредит Дніпро», 
боржники – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Телешман О.В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2026 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулися до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих документах.
Посилалися на те, що 27 грудня 2012 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області ухвалено рішення по цивільній справі №2/429/12, яким позов Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість з кредитним договором № 241008-UAH від 24 жовтня 2008 року в сумі 1167624,21 гривень.
Згодом Кельменецьким районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист по справі №2/429/12 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості за Кредитним договором № 241008-UAH від 24 жовтня 2008 року.
Щодо примусового виконання виконавчих документів по цивільній справі №2/429/12, станом на дату подання даної заяви - інформація відсутня. 
На офіційному сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень інформація щодо виконання рішення по справі № 2/429/12 також відсутня.
Так, вищезазначене рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2012 року по цивільній справі № 2/429/12 – набрало законної сили, не оскаржене, чинне та досі не виконане.
30 червня 2025 року укладено Договір факторингу №1 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до умов якого відбулося відступлення прав вимог за кредитними договорами. 
Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу №1 від 30 червня 2025 року та Акту приймання - передачі прав вимоги, що є Додатком № 2 до Договору факторингу №1 від 30 червня 2025 року, право грошової вимоги за Кредитним договором № 241008-UAH від 24 жовтня 2008 року, перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».
Враховуючи вищевикладене, задля повного та всебічного виконання рішення суду просили замінити стягувача - публічне акціонерне товариство КБ «Банк Кредит Дніпро» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» у виконавчих документах по цивільній справі № 2/249/12 про стягнення боргу з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Банк Кредит Дніпро».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2026 року в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про заміну стягувача товариства з обмеженою відповідальністю «Банк Кредит Дніпро»» на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЖДИ ФІНАНС» у виконавчих документах - виконавчих листах від 27 грудня 2012 року, виданих Кельменецьким районним судом Чернівецької області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Банк Кредит Дніпро” 1167624,21 гривні (один мільйон сто шістдесят сім тисяч шістсот двадцять чотири гривні) 21 (двадцять одну) копійку боргу та про стягнення з ОСОБА_1 (3048523168) та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Банк Кредит Дніпро” по 1609 ( одній тисячі шістсот дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят копійок) судового збору – відмовлено.
Повний текст ухвали складено судом 19 березня 2026 року.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, заявник ТОВ «Діджи Фінанс», інтереси якого представляє ОСОБА_3 сформував в системі «Електронний Суд» 02 квітня 2026 року апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, вважає її незаконною, такою, що постановлена у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального права, та підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі наводить обставини та підстави для задоволення вимог заяви, які викладені в заяві та додатково мотивує апеляційну скаргу тим, що під час розгляду цивільної справи №2-429/12, судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2013 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області видано виконавчі листи на виконання рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Банк Кредит Дніпро».
На підставі вказаних вище виконавчих листів Першим відділом Державної виконавчої служби у місті Чернівці 16 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження №40758036 і 31 жовтня 2014 року дане виконавче провадження закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується листом начальника Першим відділом Державної виконавчої служби у місті Чернівці та витягом з Єдиного державного реєстру виконавчих документів від 11 березня 2025 року.
Згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція Закону, що була чинна на момент закінчення виконавчого провадження), виконавче провадження підлягає закінченню у разі: направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.
Таким чином, на момент подачі заяви про заміну сторони стягувача у виконавчих документах по цивільній справі №2/429/12, виконавче провадження було закінчене (направлено за належність), а отже справа підпадає під норму частини 5 статті 442 ЦПК України - заміна стягувача у виконавчому листі можлива лише до відкриття виконавчого провадження.
Окрім того, інформації про те, що є інше відкрите виконавче провадження в іншому органі Державної виконавчої служби чи у приватного виконавця – відсутня.
Отже, суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосуванні ч. 5 ст. 442 ЦПК України, посилаючись на факт існування виконавчого провадження у минулому, хоча визначальним є наявність або відсутність виконавчого провадження на момент подання та розгляду заяви.
Тому, оскільки на момент звернення заявника, виконавче провадження було закінчено у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю, відсутні правові підстави для заміни сторони у даному виконавчому провадженні, натомість підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 442 ЦПК України щодо заміни сторони у виконавчому документі.
Окрім того, станом на дату подання даної апеляційної скарги, рішення по цивільній справі № 2/429/12 залишається не виконаним.
Просили скасувати ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2026 року та ухвалити нове рішення суду, яким задовольнити заяву ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про заміну стягувача - ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на його правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у виконавчих документах по цивільній справі № 2/429/12.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_1 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
Вказала, що згідно відповіді Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці від 11 березня 2026 року №18944 вбачається, що згідно автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у Першотравневому відділі ДВС Чернівецького МУЮ перебувало виконавче провадження №40758036 з виконання виконавчого листа від 28 травня 2013 року №2-429/12 Кельменецького районного суду ,Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості в сумі 1169233,71 грн.
16 листопада 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
31 січня 2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».
Отож, виконавчий лист по вказаній справі пред`являвся до виконання ще у 2013 році, однак з 2014 року стягувач не вживав жодних дій щодо повторного його пред`явлення до виконання. Тому, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.
Отож станом на сьогодні стягувач пропустив передбачені чинним законодавством строки для звернення до виконавчого органу із виконавчим документом, а тому суд вірно відмовив в задоволенні заяви. 

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Щодо можливості розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання
У судове засідання представник заявника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не з`явився, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку, про дату, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідоми (а.с.141-147).
Згідно із статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №755/20287/21.
Також, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року в справі №757/61314/18-ц, від 17 липня 2024 року в справі №182/3021/21, від 25 червня 2024 року в справі №496/5051/19 та інших.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд апеляційної інстанції вважає за можливе справу розглянути за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що 28 травня 2013 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області видано виконавчі лист на виконання рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Банк Кредит Дніпро” м. Дніпропетровськ, вул. Леніна,17 1167624,21 гривні (один мільйон сто шістдесят сім тисяч шістсот двадцять чотири гривні) 21 ( двадцять одну) копійку боргу та про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Банк Кредит Дніпро” м. Дніпропетровськ, вул.Леніна,17 по 1609 ( одній тисячі шістсот дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят копійок) судового збору.
На підставі вказаних вище виконавчих листів Першим відділом Державної виконавчої служби у місті Чернівці 16.11.2013 року відкрито виконавче провадження № 40758036 і 31.10.2014 року дане виконавче провадження закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується листом начальника Першим відділом Державної виконавчої служби у місті Чернівці та витягом з Єдиного державного реєстру виконавчих документів від 11.03.2025 року.
30 червня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» та акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» укладено договір факторингу №1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТзОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступило право вимоги відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ТзОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», що підтверджується вказаним вище договором факторингу з додатками, актом приймання – передачі прав вимоги за вказаним вище договором факторингу та платіжною інструкцією № 12414 від 30.06.2025 року.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції прийшов до висновків, що оскільки заявник просить замінити стягувача правонаступником у виконавчих документах після відкриття виконавчого провадження, при цьому судом встановлено, що виконавче провадження в даній справі було відкрито 16.11.2013 року за № 40758036 і 31.10.2014 року дане виконавче провадження закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України, а згідно частини 5 статті 442 ЦПК України заміна стягувача у виконавчому листі можлива лише до відкриття виконавчого провадження.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.
У п.9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Тобто, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012 (v018p710-12)).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012 (v011p710-12)). Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.
Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво – це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках заміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.
У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження.
Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс 21) зазначила, що особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але, разом з тим, ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством.
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (у тому числі повторного за обґрунтованих підстав при повторному зверненні з виконавчим документом, оскільки зазначена стаття ЦПК України цього не виключає, а Закон України «Про виконавче провадження» передбачає таку можливість). Щодо вчинення інших дій у межах виконавчого провадження, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», то процесуальні дії конкретного процесу не можуть здійснюватися поза межами цього процесу, а тому такі дії як процесуальні можуть здійснюватися лише в межах відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу. Якщо законом передбачена можливість здійснення інших дій сторін судового процесу, пов`язаних зі здійсненням виконавчого провадження, то для таких дій набуття статусу сторони відкритого виконавчого провадження не вимагається, як-от для заміни стягувача у виконавчому документі відповідно до частини п`ятої статті 442 ЦПК України.
Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.
Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.
Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, – в силу другої частини цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.
Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.
За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.
Частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню – з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).
У справі, що переглядається, судами встановлено, що 28 травня 2013 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області видані виконавчі листи про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Банк Кредит Дніпро” заборгованості в розмірі 1167624,21 грн. та про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Банк Кредит Дніпро” по 1609, 50 грн. судового збору.
На підставі вказаних виконавчих листів Першим відділом Державної виконавчої служби у місті Чернівці 16 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження №40758036.
31 жовтня 2014 року дане виконавче провадження закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується листом начальника Першим відділом Державної виконавчої служби у місті Чернівці та витягом з Єдиного державного реєстру виконавчих документів від 11 березня 2025 року.
З огляду на положення частини першої, п`ятої статті 12 Закону № 1404-VIII, трирічний строк пред`явлення цих виконавчих документів до виконання (з урахуванням переривання строку) сплив у жовтні 2017 року відповідно. Проте, як вбачається з матеріалів справи та відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, ані первісний кредитор, ані його правонаступник у межах встановленого законом трирічного строку повторно виконавчі листи до виконання не пред`являли.
Звернувшись у березні 2026 року до суду із вказаною заявою, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просило замінити сторону стягувача - публічне акціонерне товариство КБ «Банк Кредит Дніпро» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» у виконавчих документах по цивільній справі № 2/249/12 про стягнення боргу з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Банк Кредит Дніпро». 
Разом із тим, вимогу про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання товариство не заявляло.
Оскільки станом на момент звернення до суду строк пред`явлення виконавчих листів до виконання сплив, а питання про його поновлення не ставилося і, відповідно, судом не вирішувалося, заміна стягувача за таких обставин позбавлена процесуальної мети, оскільки не призведе до можливості реального виконання судового рішення.
Отже, за відсутності доказів не пропущення строку пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання, неподання товариством заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви.
Зазначене у повній мірі відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 13 серпня 2025 року у справі № 686/18944/15 (провадження № 61-3338св25) та від 05 лютого 2025 року у справі №2-3843/11 (провадження № 61-5403св24).

Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» – залишити без задоволення.
Ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена судом 07 травня 2026 року.
Суддя-доповідач:   Н.К. Височанська
Судді: О.О. Одинак 
І.Б. Перепелюк