Справа № 527/1377/26 
провадження 2/527/1149/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 червня 2026 року м. Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Павлійчук А.В.,
за участю секретаря – Козинко Ю.С.,
розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Глобинського районного суду Полтавської області в м. Глобине цивільну справу № 527/1377/26 за позовом представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 до Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності, -  
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності.
У своїй заяві представник позивача зазначив, що 17 травня 2007 року між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Маяк» (ПСП «Агрофірма «Маяк») було укладено в письмовій формі договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення складу площею 300 кв.м, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов договору, продавець передає у власність вказане вище приміщення, на яке покупець набуває право власності після повної сплати його вартості через касу підприємства; передача приміщення оформлюється актом приймання-передачі. 
Вартість приміщення на момент його купівлі складала за договором 4692 гривні, що підтверджується довідкою про балансову вартість приміщення від 22.05.2007 року вих. номер 138. 
В день укладення договору було ОСОБА_1 сплачено в касу продавця його повна вартість, що підтверджується розрахунковим документом - накладною №11, в якій вказано про сплату нею грошових коштів в сумі 4692.00 грн. за приміщення складу. 
Накладна містить дату складання, підписи директора та головного бухгалтера ПСП «Агрофірма «Маяк», штамп «получено», тощо. 
В цей же день, після оплати вартості, їй продавцем було передано приміщення складу за актом приймання-передачі. 
Акт підписаний нею, як покупцем, про приймання складу, та директором ПСП «Агрофірма «Маяк», як повноважним представником продавця. 
Оплативши вартість складу та набувши його за актом приймання-передачі, вона вважала, що всі необхідні документи на складське приміщення оформлені; про те, що такий договір як об`єкт нерухомості, потребує нотаріального посвідчення, вона не знала та їй при його укладенні сторона продавця не повідомляла, тому вважала, що договір оформлено у відповідності до діючого законодавства і він більше не потребує ніяких дій. 
Вказаний вище письмовий договір містить всі істотні умови, необхідні для договорів купівлі-продажу майна. 
У договорі купівлі-продажу та в акті приймання-передачі складського приміщення його площа вказана в розмірі 300 кв.м. Але під час проведення технічної інвентаризації складу, виготовлення технічного паспорта 23.09.2025 року, працівниками БТІ було проведено обміри складу, і його дійсна площа становить 266.8 кв.м. 
Куплене нею приміщення складу 1940 року забудови, побудоване з цегли, має цегляний фундамент, стіни цегляні, перекриття дерев`яне, дах дерев`яний, покрівля шиферна, його площа складає 266.8 кв.м. 
Вказані обставини підтверджуються технічним паспортом на приміщення, виготовленим на її замовлення Кременчуцьким відділенням Полтавської торговопромислової палати; його ринкова вартість на час звернення до суду, складає 91104.00 гривень, що підтверджується висновком судового експерта Маківського М.В. №92-25, складеного 24.10.2025 року. За виготовлення висновку нею сплачено 3000.00 гривень. 
Зазначила, що складом вона користується до цього часу і вважає його своєю власністю. 
В 2025 році вона прийняла рішення подарувати цю нерухомість своєму синові. 
Нотаріус їй пояснив, що він не може вчинити ніякі дії по вказаному майну, оскільки право власності на нього не зареєстроване, а сам договір нотаріально не посвідчений, а тому потрібно привести у відповідність укладений договір купівлі-продажу складу нотаріально. 
Однак, така можливість на даний час втрачена оскільки Єдиним, на той час, нормативно-правовим актом, який врегульовував питання виділення майна в натурі, був Наказ Мінагрополітики від 14.03.2001р. №62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», який втратив чинність 24.05.2013 р. 
Втрата чинності Наказом №62 призвела до того, що певний час процедура виділення майна в натурі в рахунок майнового паю була повністю заблокована, а єдиним способом оформити право власності було лише звернення до суду. 
06.06.2014 р. Державна реєстраційна служба України надала роз`яснення за №4299/05-15-14 щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів КСП, наступного змісту: «Враховуючи те, що наказ Мінагрополітики від 14.03.2001 р. № 62 втратив чинність і на даний час відсутній інший спеціальний нормативно-правовий акт, направлений на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна, вважаємо, що свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі та акт приймання-передавання майна є підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності». Інші нормативно-правові акти на заміну скасованому Наказу №62 відсутні. 
Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015р. затверджено новий Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно п. 51 якого визначено, що для проведення державної реєстрації необхідно подати: 1) свідоцтво (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого КСП про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт прийому-передачі нерухомого майна. 
03.12.2010 року ПСП «Агрофірма «Маяк» було припинено, реєстраційний номер запису 15611170008000569, що підтверджується Детальною інформацією про юрособу ПСП «Агрофірма «Маяк» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізосіб-підприємців та громадських формувань Мін`юсту України. Підставою для припинення ПСП «Агрофірма «Маяк» вказано на судове рішення господарського суду Полтавської області у справі №18/94 у зв`язку з його ліквідацією внаслідок визнанням банкрутом. 
Внаслідок припинення ПСП «Агрофірма «Маяк», з 03.12.2010 року подальше нотаріальне посвідчення укладеного між нею, як покупцем, та ПСП «Агрофірма «Маяк», як продавцем, письмового договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна виявилося неможливим. 
Отже, з припиненням юридичної особи продавця власника об`єкту нерухомості безповоротно втрачено будь-яку можливість для нотаріального посвідчення укладеного договору. В такому разі, з метою захисту її майнових прав та інтересів, вона і змушена виключно в судовому порядку захистити свої майнові права на придбаний мною об`єкт нерухомості у спосіб, що визначений в даній позовній заяві. 
З метою приведення у відповідність правоустановлюючі документи ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу вищезгаданого приміщення дійсним. Рішенням Глобинського районного суду від 04.02.2026 року ухваленого у справі № 527/3371/25 визнано дійсним договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна: нежитлового приміщення складу площею 266.8 кв.м, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладеного 17 травня 2007 року між ОСОБА_1 , як покупцем, та приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Маяк», код ЄДРПОУ 03772364, як продавцем.22.05.2026 року ОСОБА_1 подала державному реєстратору Глобинської міської ради рішення Глобинського районного суду та інші документи для реєстрації права власності. 
Однак, у реєстрації права власності їй відмовлено у зв`язку з тим, що не надано документи, які визначені п. 51 вищевказаного Порядку. 
Таким чином, лише у судовому порядку я зможу захистити свої права на вільне володіння користування та розпорядження власним майном. 
26.12.2001 року Бугаївською сільською радою ОСОБА_3 – батькові заявника було видане Свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серія ПО №137788, за яким він мав право на майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Маяк» ПСП «Агрофірма «Маяк» село Бугаївка Глобинського району Полтавської області; загальна вартість пайового фонду на 01.12.2001 року становила 1181308 гривень 75 коп.; частка ОСОБА_3 визначена в розмірі 4018 гривень. 
Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.08.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори, реєстровий номер 1870, позивач успадкувала майновий пай, однак майно на пай не отримувала, сертифікат залишився нереалізованим. 
03.12.2010 року ПСП «Агрофірма «Маяк» було припинено, реєстраційний номер запису 15611170008000569, що підтверджується Детальною інформацією про юрособу ПСП «Агрофірма «Маяк» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізосіб-підприємців та громадських формувань Мінюсту України. Підставою для припинення ПСП «Агрофірма «Маяк» вказано на судове рішення господарського суду Полтавської області у справі №18/94 у зв`язку з його ліквідацією внаслідок визнанням банкрутом. 
Внаслідок припинення ПСП «Агрофірма «Маяк», з 03.12.2010 року подальше нотаріальне посвідчення укладеного між ОСОБА_1 , як покупцем, та ПСП «Агрофірма «Маяк», як продавцем, письмового договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна виявилося неможливим. 
Таким чином, лише шляхом звернення до суду з вказаною позовною заявою, ОСОБА_1 зможе поновити свої права на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 право власності на нежитлового приміщення складу площею 300,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на неприватизованій земельній ділянці.
У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за їх відсутності, позов підтримав та просив задовольнити.
Представники відповідача у судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
Доказами, що підтверджують позовні вимоги та свідчать про право ОСОБА_1 є наступні документи: 
- Акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 17 травня 2007 року; 
- витяг з ЄДР про припинення юридичної особи; 
- архівний витяг з протоколу № 3 загальних зборів колгоспу «Маяк» с. Бугаївка від 15 лютого 1998 року;
- архівний витяг з протоколу № 13 засідання правління колгоспу «Маяк» с. Бугаївка від 21 березня 1998 року;
- архівний витяг з наказу директора № 148 з основної діяльності та особового складу ПСП «Маяк» с. Бугаївка від 29 травня 2001 року;
- Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17 травня 2007 року;
- накладна № 11 від 17 травня 2007 року;
- рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2026 року (справа № 527/3371/25);
- свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серії ПО № 137788;
- свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.08.2003;
- технічний паспорт від 23.09.2025;
- витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № 608 від 23.09.2025;
- Ухвала Господарського суду Полтавської області від 23.11.2010 (справа № 18/94);
- лист Глобинської міської ради Полтавської області № 02.11-07/448 від 22.05.2026.
Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. 
Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу (ЦК) України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. 
Нормою ст. 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом, а ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. 
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Ст. 16 ЦК України регламентує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. 
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 
За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. 
Нормами ст.ст. 358, 367 ЦК України врегульовано здійснення права спільної часткової власності та поділ майна, що є у спільній частковій власності, тобто, врегульовано вищевказані спірні правовідносини, а саме: "право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; в разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації; якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно"; "майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними; в разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється; договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню"... 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 
Проте, згідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. 
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 5 6, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). 
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди та іншу нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 
Право власності відповідно до згаданих нормативних актів, залежало лише від законності набуття такого права. 
Крім того, відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Подальша зміна законодавства не повинна призводити до погіршення становища володільця майна, оскільки інакше порушуватиметься конституційний принцип про незворотність дії закону у часі. За таких обставин, слід вважати що продавець складського приміщення правомірно володів ним, обліковуючи цю будівлю в господарському балансі активів та зобов`язань в якості активу підприємства.
Керуючись ст. ст. 15,16,182, 1216, 1223, 1258, 1261, 1265, 1273, 1278 ЦК України, ст.ст. 3-15, 76, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 268,273 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В :
Позов представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 право власності на нежитлового приміщення складу площею 300,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на неприватизованій земельній ділянці.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду .
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 );
Відповідач: Градизька селищна рада Кременчуцького району Полтавської області (Полтавська область, Кременчуцький район, смт Градизьк, вул. Київська, 51, ЄДРПОУ: 21063176).
Повний текст рішення складено 03 липня 2026 року.
Суддя   А. В. Павлійчук