05.05.26
22-ц/812/1079/26
Провадження № 22-ц/812/1079/26 Головуючий суду першої інстанції Микульшина Г.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року м. Миколаїв Справа № 489/10264/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Шурмі Є.М.,
без участі учасників справи, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представниця – ОСОБА_2 , на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2026 року, повне судове рішення складено 25 березня 2026 року, постановлену під головуванням судді Микульшиної Г.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою ОСОБА_3 , в інтересах якого діяла його представниця - ОСОБА_4 , про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діяла його представниця - ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме просив суд: 
-визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:02:057:0009 площею 80 кв.м з цільовим призначенням – для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:02:057:0011 площею 0,0434 га з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;
-визнати за ним та відповідачем право власності по 1/2 частці на ці земельні ділянки.
В обґрунтування позову посилався на те, що вищевказані земельні ділянки придбані в період їх з відповідачкою шлюбу за договорами купівлі-продажу від 20 січня 2010 року та 03 червня 2010 року відповідно.
23 січня 2026 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діяла його представниця - ОСОБА_4 , надав заяву про збільшення позовних вимог, зокрема, переліку майна, що підлягало поділу, відповідно до якої позивач просив суд: 
-визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 самочинно збудований житловий будинок з допоміжними спорудами, загальною площею 487,5 кв.м, житловою площею 143,9 кв.м, за адресою:  АДРЕСА_1 ; 
- в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_3 право власності на частку самочинно збудованого житлового будинку з допоміжними спорудами, загальною площею 487,5 кв.м, житловою площею 143,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- встановити, що частка ОСОБА_1 у праві власності на самочинно збудований житловий будинок з допоміжними спорудами, загальною площею 487,5 кв.м, житловою площею 143,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , становить ;
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:02:057:0001, площею 958 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_3 право власності на частку земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:02:057:0001, площею 958 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- встановити, що частка ОСОБА_1 у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:02:057:0001, площею 958 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , дорівнює ; 
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 самочинно збудований: Літ. П-1 житловий будинок площею забудови 109,1 кв.м, загальна площа 83,2 кв.м, жила площа 63,0 кв.м, Літ. Ппд підвал площею забудови 5,1 кв.м., Літ. Р-1 навіс площею забудови 26,3 кв.м., за адресою:  АДРЕСА_2 ; 
- в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_3 право власності на частку самочинно збудованого: Літ. П-1 житловий будинок площею забудови 109,1 кв.м, загальна площа 83,2 кв.м, жила площа 63,0 кв.м, Літ. Ппд підвал площею забудови 5,1 кв.м, Літ. Р-1 навіс площею забудови 26,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ; 
- встановити, що частка ОСОБА_1 у праві власності на самочинно збудований: Літ. П-1 житловий будинок площею забудови 109,1 кв.м, загальна площа 83,2 кв.м, жила площа 63,0 кв.м, Літ. Ппд підвал площею забудови 5,1 кв.м, Літ. Р-1 навіс площею забудови 26,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , дорівнює ; 
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 39 849,96 євро, які знаходяться на рахунку ОСОБА_3 у банку Спаркассе, Німеччина; 
- в порядку поділу спільного сумісного майна – грошових коштів у сумі 39 849,96 євро, які знаходяться на рахунку ОСОБА_3 у банку Спаркассе, Німеччина, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , частку грошових коштів в сумі 19 924,98 євро; 
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 п`ятикімнатну квартиру загальною площею 115 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ; в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_3 , право власності на частку п`ятикімнатної квартири загальною площею 115 кв.м, розташовану за адресою:  АДРЕСА_3 ; 
- встановити, що частка ОСОБА_1 у праві власності на п`ятикімнатну квартиру загальною площею 115 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , дорівнює .
23 березня 2026 ОСОБА_3 , в інтересах якого діяла його представниця – ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.
Заява обґрунтована тим, що відповідачкою розпочаті активні дії щодо зміни юридичного статусу об`єктів спору та є ризик відчуження відповідачкою новоствореного об`єкту нерухомого майна – самочинно збудованого житлового будинку, розташованого на цій ділянці, який не введено в експлуатацію. 
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідачки, яка може продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:02:057:0001 площею 958 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_1 .
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2026 року заяву задоволено.
Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:02:057:0001 площею 958 кв.м з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_1 ..
Ухвала суду мотивована тим, що судом встановлено наявність спору між сторонами щодо придбаного у шлюбі нерухомого майна, та при вирішенні питання щодо забезпечення позову береться до уваги можливість виконання судового рішення у разі його задоволення.
Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, а також приймаючи до уваги відповідність застосованого заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на її необґрунтованість та передчасне прийняття, просила її скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що 06 лютого 2026 року судом першої інстанції проведено судове засідання, за результатами якого винесено ухвалу, якою вирішено клопотання про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а також вирішено клопотання про витребування доказів. 
Водночас, у вказаному судовому засіданні не вирішено питання щодо прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог, а також не вирішено подане представником відповідача клопотання про залишення без руху заяви позивача про збільшення позовних вимог.
Разом із тим, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що заява про збільшення позовних вимог подана з порушенням норм процесуального законодавства, оскільки за наведених обставин позивач повинен був звернутися до суду із заявою про зміну предмета позову, а не із заявою про збільшення позовних вимог.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, не врахував, що заява про збільшення позовних вимог подана позивачем з порушенням норм процесуального законодавства та фактично містить нову матеріально-правову вимогу, яка змінює предмет позову, а не збільшує його розмір. При цьому судом не було вирішено питання щодо прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, а також не розглянуто клопотання представника відповідача про залишення такої заяви без руху. 
Суд першої інстанції передчасно, без належної процесуальної оцінки поданої заяви та без постановлення відповідної ухвали щодо її прийняття, вирішив питання про забезпечення позову та наклав арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:02:057:0001, що свідчить про необґрунтованість оскаржуваної ухвали. 
За таких обставин накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:02:057:0001 не відповідає завданню цивільного судочинства та призвело до порушення прав відповідача, оскільки станом на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову зазначена земельна ділянка не є предметом цього спору.
Крім того, судом не встановлено наявності реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду, а також не дотримано принципу співмірності заходів забезпечення позову, оскільки сам по собі факт виготовлення технічного паспорта на житловий будинок не свідчить про намір його відчуження.
ОСОБА_3 в інтересах якого діяла його представниця – ОСОБА_4 , надав відзив на апеляційну скаргу.
В своєму відзиві позивач посилався на те, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та врахував всі ризики, що можуть настати в разі не вжиття заходів забезпечення позову.
Позивач просив суд в задоволення апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, на адресу апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від них надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. 
Ураховуючи приписи частини 2 статті 372 ЦПК України, апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17).
Суд першої інстанції встановив, що між сторонами існує спір щодо поділу нерухомого спільного сумісного майна. 
На момент звернення позивача до суду спірна земельна ділянка належить відповідачці, а вимоги позивача зводяться до поділу по 1/2 частки цієї земельної ділянки, як спільне майно подружжя. 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
При цьому суд першої інстанції погодився з твердженнями позивача, що земельна ділянка на будинок, який зведений на ній, під час розгляду судом позовних вимог, може бути відчужена відповідачкою на користь третіх осіб. 
Отже, позивач обґрунтовано вважає, що під час розгляду справи без вжиття засобів забезпечення позову власник земельної ділянки ОСОБА_1 у будь-який час може безперешкодно розпорядитися спірною земельною ділянкою на власний розсуд до вирішення спору по суті. Ці обставини можуть ускладнити виконання ймовірного судового рішення та необхідність залучення до участі інших осіб, до яких перейшло право власності або користування спірною земельною ділянкою. 
З огляду на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення за даним позовом в майбутньому у разі відчуження спірної земельної ділянки, колегія суддів апеляційного суду погоджується із заходом забезпечення позову, обраного судом першої інстанції. 
Обрання у такий спосіб забезпечення позову у достатній мірі унеможливить зміну власників спірного нерухомого майна та перереєстрацію прав власності до моменту закінчення розгляду справи. А це у свою чергу у повній мірі буде відповідати меті забезпечення позову, гарантуванню виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
При цьому співвідносячи негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, а також ураховуючи, що предметом спору є нерухоме майно, вжиття зазначених заходів забезпечення позову, є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Водночас обрані заходи забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки спірне майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним та вчиняти дії щодо його перереєстрації. Обрані заходи забезпечення позову не впливають на матеріальний стан відповідачки, як власника майна, та не призводять до понесення додаткових витрат унаслідок їх застосування, доказів завдання відповідачці збитків унаслідок вжиття таких заходів щодо спірного нерухомого майна не надано.
Аргументи апеляційної скарги про те, що судом не вирішено питання про прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог, а також не вирішено подане представником відповідачки клопотання про залишення без руху заяви позивача про збільшення позовних вимог відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що заява позивача про збільшення позовних вимог прийнята судом першої інстанції, оскільки саме з цих позовних вимог виходив суд при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
З доводами апеляційної скарги про те, що в даному випадку позивач змінив предмет позову, апеляційний суд не погоджується, оскільки у цьому випадку позивач не змінював предмет позову, предметом позову у справі є поділ спільного сумісного майна подружжя, позивач своєю заявою збільшив перелік нерухомого майна, яке підлягає поділу, куди увійшла й спірна земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:02:057:0001.
У разі, якщо скаржник вважає, що судом при розгляді справи порушені норми процесуального права, таким порушенням може бути надана правова оцінка при оскарженні судового рішення по суті вирішення позовних вимог. 
Твердження в апеляційній скарзі про те, що сам по собі факт виготовлення технічного паспорта на житловий будинок, що розташований на земельній ділянці, не свідчить про намір його відчуження є неприйнятними, оскільки оформлення документів на нерухоме майно, може свідчити про намір власника щодо розпорядження цим майном.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2026 року залишити без змін. 
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представниця – ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 06 травня 2026 року.