Справа № 932/10660/24 
Провадження № 2/932/3412/24 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року м. Дніпро 

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого - судді Потоцької С.С., 
за участю секретаря судового засідання– Карапиш А.М.,
представника позивача-Остапенко П.В.,
відповідача- ОСОБА_1 ,
третьої особи- ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном, 
ВСТАНОВИВ:
Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно побудованої прибудови та припинити право володіння на прибудову.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що право власності на прибудову літ а1-1, поз. 6 зареєстровано в КП «ДМБТІ» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішення арбітражного суду від 01.03.2010 та постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2010. Пізніше між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір дарування. 07.05.2014 за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на цей об`єкт. Позивач вказує, що рішення арбітражного суду не створює для нього правових наслідків, оскільки ДМР не була стороною у справі. Позивач вказує, що будь-які дозвільні документи на будівництво прибудови літ. А1-1, поз. 6 торговельна зала площею 74, 9 кв. м на першому поверсі житлового будинку літ.А-5 по АДРЕСА_1 відсутні, тому, земельна ділянка за вказаною адресою не надавалася під будівництво, право власності чи користування на неї не оформлювалось. Земельна ділянка під вказаним об`єктом нерухомості є комунальною власністю та не відведена для будівництва, відсутня декларація про початок будівельних робіт та декларація про готовність об`єкту до експлуатації, а також відсутні докази введення об`єкта в експлуатацію. На думку позивача, відсутні правові підстави вважати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на прибудову.
У зв`язку з чим, просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно побудованої прибудови та припинити право володіння на прибудову. 

Ухвалою від 06.11.2024 у справі відкрито провадження, розгляд справи призначений у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.
Ухвалою від 11.11.2024 заява Дніпровської міської ради про забезпечення позову задоволена.
Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечував, у відзиві на позов зазначив, що нежитлова нерухомість належить йому на праві спільної часткової власності та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач вказує, що правомірно набув право власності на нерухоме майно та звертався до міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації, проте отримав відмову. Відповідач вказує, що повторно подав клопотання про надання дозволу на розробку технічної документації, та наразі він перебуває у процесі оформлення права користування земельною ділянкою.
Протокольною ухвалою від 27.11.2025 закрито підготовче засідання, призначений розгляд справи по суті. 
Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, які аналогічні викладеним у позові, просив врахувати, що на теперішній час між ДМР та ОСОБА_1 укладений договір оренди землі, просив ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. 
Відповідач та третя особа ОСОБА_2 надали пояснення, в яких зазначили, що право власності на нерухоме майно набуто правомірно. Крім того, вони вжили всі заходи для набуття права користування землею. Наразі відповідач є орендарем земельної ділнки, на підставі договору оренди. Просили відмовити у позові. 
Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, пояснень не надав. 
У судовому засіданні оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 21.05.2026. 
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників справи, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету ДМР від 16.02.2004 № 336 виключена квартира АДРЕСА_2 , з житлового фонду; дозволено власнику ОСОБА_1 переобладнання квартири під салон-магазин згідно з проєктною документацією (а.с.43-44).
Рішенням виконавчого комітету ДМР від 26.10.2006 № 4107 затверджений Акт державної технічної комісії від 21.10.2024 про прийняття в експлуатацію магазину непродовольчих товарів-приміщення № 2 поз.1-3, загальною площею 53, 6 кв. м на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 (після завершеної реконструкції квартири АДРЕСА_3 , проведеної ТОВ ВКФ «Стальмонтаж») по АДРЕСА_1 (а.с54-55). 
Рішенням виконавчого комітету ДМР від 10.05.2007 № 1298 вирішено оформити право приватної власності з видачею свідоцтва ОСОБА_1 на магазин непродовольчих товарів-приміщення № 2 поз. 1-3, загальною площею 53, 6 кв.м, на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 (після завершення будівництва реконструкції квартири АДРЕСА_4 (а.с.53).
Рішенням виконавчого комітету ДМР від 09.10.2008 № 3011 виключена квартира АДРЕСА_5 з житлового фонду міста (а.с.56-57).
Рішенням третейського суду від 01.03.2010:
за ОСОБА_1 визнано право спільної часткової власності на 1/2 частину нежитлового приміщення № 2 магазину непродовольчих товарів, поз. 1-5, поз. 6 загальною площею 167 кв. м, що розташоване на першому поверсі в житловому будинку літ. А-5 та в прибудові літ. А1-1 за адресою: АДРЕСА_1 без акту введення в експлуатацію;
за ОСОБА_2 визнано право спільної часткової власності на 1/2 частину нежитлового приміщення № 2 магазину непродовольчих товарів, поз. 1-5, поз. 6 загальною площею 167 кв. м, що розташоване на першому поверсі в житловому будинку літ. А-5 та в прибудові літ. А1-1 за адресою: АДРЕСА_1 без акту введення в експлуатацію (а.с. 30-33).
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2010 справа № 2а-4922/10/0470 позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання дій Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради щодо відмови в реєстрації права спільної часткової власності незаконними та зобов`язання останнього здійснити реєстрацію права спільної часткової власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , без акту введення в експлуатацію на підставі рішення суду від 01.03.2010 задоволений (а.с 34-38).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на нежитлове приміщення загальною площею 167 кв. м, яке розташоване на першому поверсі в житловому будинку літ. А-5, поз.1-5 та в прибудові а1-1, поз. 6 (реєстраційний номер об`єкту 354497312101) зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі рішення третейського суду від 01.03.2010, постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2010 справа № 2а-4922/10/0470, договору дарування, серія та номер: 238, виданий 07.05.2014 (а.с.27-28). 
Відповідно до інформації Дніпровської міської ради викладеної у листі від 26.06.2024 № 4/1-346 відповідно до даних Реєстру будівельної діяльності, який забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік інформації про об`єкти, у тому числі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт; документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених об`єктів, та акту приймання-передавання документів щодо видачі/реєстрації документів, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.64-65). 

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Стаття 376 Цивільного кодексу України також визначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно зі статтею 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України від 25.10.2001 суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Статтею 83 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, незалежно від місця їх розташування.
Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до статей 123, 124 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а також передача таких земельних ділянок в оренду здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Отже єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.
Як встановлено під час судового розгляду рішенням Дніпровської міської ради від 22.10.2025 № 55/71 затверджені умови передачі земельної ділянки, визначені під час погодження проєкту землеустрою щодо її відведення; передано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0904 га (кадастровий номер 1210100000:02:199:0070) по АДРЕСА_1 в оренду строком на десять років по фактичному розміщенню нежитлового приміщення, магазину непродовольчих товарів, код класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок 02.10 (для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (а.с.182-183).
10.12.2025 між Дніпровською міською радою та ОСОБА_1 укладений договір оренди землі, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В., зареєстрований у реєстрі № 505 (а.с. 194-202).
Договір укладено на 10 років. На земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: п`ятиповерхова капітальна будівля з прибудовою та ґанками, а також інші об`єкти інфраструктури. 
Право оренди земельної ділянки зареєстроване за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав (а.с.203). 

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 вересня 2022 року в справі №545/1994/16-ц (провадження № 61-7605св21), для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Відповідний орган влади наділений повноваженнями на звернення з позовом до суду щодо знесення самочинно збудованого об`єкта, як крайній захід, і лише тоді коли використані всі передбачені законодавством України заходи реагування.
Матеріали справи не містять інформації про проведення обстеження земельної ділянки, на якій розміщено спірний об`єкт відповідним органом, відсутній акт за результатами даного обстеження та підтвердження здійснення будь-яких інших заходів реагування органом місцевого самоврядування. 
Крім того, уклавши договір оренди земельної ділянки, яка розташована під спірним об`єктом нерухомості, позивач фактично визнав право власності на спірний об`єкт нерухомості та зберіг свій інтерес власника землі.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано необхідності застосування таких крайніх заходів захисту своїх прав як знесення нежитлового приміщення та припинення права власності, не доведено їх співмірність заявленому порушенню та відсутність можливості захисту прав менш обтяжливими засобами.
За правилами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи відмову у позові, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Заходи забезпечення позову
Відповідно до ч.9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 11.11.2024.
Керуючись статтями 10, 12, 81, 264-268, 279, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2024 у справі № 932/10660/24.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи
Дніпровська міська рада, код ЄДРПОУ 26510514, адреса: 49000, м. Дніпро, пр Дмитра Яворницького, буд.75; 
Представник позивача Остапенко Павло Валерійович, адреса: 49000, м. Дніпро, пр Дмитра Яворницького, буд.75; 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 .
Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, код ЄДРПОУ 40392181, адреса: 49000, м. Дніпро, пр Дмитра Яворницького, буд.75. 

Суддя           С.С. Потоцька