ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/7001/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:
позивача - не з`явилися,
відповідача - Барановської А. М. (у порядку самопредставництва),
третьої особи - не з`явилися,

розглянув касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 у справі
за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН"
до Міністерства юстиції України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Драбівська селищна рада,
про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. У червні 2025 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАН" (далі - СТОВ "ЛАН") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін'юст), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Мін'юсту від 16.04.2025 № 1072/5 про задоволення скарги Драбівської селищної ради від 04.03.2025 № 03-18/167 з доповненнями до неї від 07.04.2025 № 03-18/265, яким визнано прийнятими з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та анульовано рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Мусієнко А.В. від 07.11.2024 №№ 75958798, 75957946, від 22.11.2024 №№ 76230244, 76229794, від 17.12.2024 № 76659788, від 12.02.2025 № 77185132, від 11.03.2025 № 77735658;
- зобов`язати Мін'юст вчинити дії щодо поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису стосовно рішень про державну реєстрацію прав, які було анульовано наказом від 16.04.2025 № 1072/5, а саме: рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Мусієнко Альони Володимирівни від 07.11.2024 №№ 75958798, 75957946, від 22.11.2024 №№ 76230244, 76229794, від 17.12.2024 № 76659788, від 12.02.2025 № 77185132, від 11.03.2025 № 77735658.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що СТОВ "ЛАН" набуло право колективної власності на земельний масив площею 1497,4 га як правонаступник, за винятком земель, які були виділені пайовикам у приватну власність. У 2020 - 2024 роках СТОВ "ЛАН" ініціювало виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації та формування земельних ділянок із зазначених земель, що залишалися у користуванні підприємства. У результаті проведеної інвентаризації земель було сформовано окремі земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери та проведено державну реєстрацію права власності. Внаслідок розгляду скарги Драбівською селищною радою Міністерством юстиції України прийнято оспорюваний наказ без належного з`ясування всіх фактичних обставин справи, без всебічного аналізу поданих документів, зокрема: державного акта на право колективної власності на землю; документів, що підтверджують правонаступництво СТОВ "ЛАН"; факту безперервного користування землею, факту переходу земель до позивача до 2019 року. Драбівська селищна рада не довела факту порушення прав або інтересів територіальної громади чи селищної ради, як цього вимагає стаття 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 (суддя Щербаков С. О.) позовну заяву СТОВ "ЛАН" задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Мін'юсту від 16.04.2025 № 1072/5 "Про задоволення скарги" в частині пунктів 1, 2, 4; в іншій частині позову - відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що Мін'юст під час розгляду скарги третьої особи вирішило спір між позивачем та третьою особою та зробило висновки про права сторін на спірні земельні ділянки, що свідчить про протиправність оспорюваного наказу, оскільки висновок відповідача про те, що оскаржувані реєстраційні дії позбавляли Драбівську селищну раду права користуватися та розпоряджатися спірними земельними ділянками, які належать останній як власнику, є передчасними та підлягають дослідженню у судовому порядку в межах спору про право власності на спірні земельні ділянки.
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, на яку посилається відповідач, аргументуючи власну позицію про неналежного відповідача, вбачається, що наведені у ній висновки стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, оскільки у цій справі земельні ділянки не перебували в оренді у позивача та таке право оренди не було раніше зареєстровано за третьою особою, тому правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/2546/22 суд першої інстанції визнав нерелевантною до цієї справи.
Окрім цього, суд першої інстанції звернув увагу на відсутність підстав для тверджень про порушення прав та інтересів позивача оскаржуваним наказом в частині пунктів 3, 5, оскільки зазначені пункти не стосуються прав та обов`язків позивача, тому відмовив у задоволенні відповідної частини вимог.
4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 (судді: Яценко О. В. - головуючий, Мальченко А. О., Хрипун О. О.) рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 скасовано та прийнято нове рішення, яким вирішено у задоволенні позову СТОВ "ЛАН" до Мін'юсту про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовити в повному обсязі.
Постанову мотивовано тим, що спір про речові права у цій справі виник між СТОВ "ЛАН" (позивачем) та Драбівською селищною радою (третьою особою), проте, при зверненні з позовом СТОВ "ЛАН" визначило відповідачем лише Мін'юст, а Драбівську селищну раду - третьою особою. Зважаючи на те, що у цьому спорі вирішуватиметься юридична доля майнових прав та інтересів Драбівської селищної ради, а також виходячи з правової природи спірних відносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме до Драбівської селищної ради мають бути звернуті матеріально-правові вимоги позивача, які здатні ефективно захистити порушене, на його думку, право власності на земельну ділянку. У зв`язку з цим Мін'юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів і підстав позову, оскільки з ним у позивача відсутній спір про речові права на нерухоме майно (земельну ділянку).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. У касаційній скарзі СТОВ "ЛАН" просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 повністю та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
6. Підставами для касаційного оскарження скаржник зазначив пункти 1 та 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наголосивши на тому, що суд апеляційної інстанції, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, не врахував, що правовідносини цієї справи не є подібними: предмет спору, суб`єкти та правова природа відносин відрізняються. Таким чином, на думку скаржника, апеляційний суд неправильно застосував норму права щодо визначення належного відповідача та зробив помилковий висновок, тобто суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду, за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права і процесуального права.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
7. Мін'юст та Драбівська селищна рада у відзивах на касаційну скаргу просять залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваній постанові.
Розгляд справи Верховним Судом 
8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.04.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою СТОВ "ЛАН" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 у справі № 910/7001/25 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 05.05.2026.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 05.05.2026 оголосив перерву в судовому засіданні до 14.05.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9. СТОВ "ЛАН" створено 05.02.2000 шляхом реорганізації Колективного сільськогосподарського підприємства "Промінь" (далі - КСП), тому, на думку позивача, воно в результаті правонаступництва прийняло на себе всі майнові права і обов`язки КСП "Промінь".
10. Жорнокльовівською сільською радою (правонаступником якої є Драбівська селищна рада) було передано у колективну власність КСП для ведення сільськогосподарського виробництва землі загальною площею 14974 га, що підтверджується державним актом на право колективної власності на землю серії ЧР 2-9, виданим 18.11.1995.
11. Землі КСП перебували у колективній власності всього колективу підприємства та після реорганізації частину земель колективної власності розпайовано між членами КСП - працівниками та пенсіонерами, які отримали свої земельні частки (паї) в натурі. Водночас інша частина земель залишилася у користуванні підприємства як землі, що не підлягали розпаюванню. Зокрема, це стосувалося земель під багаторічними насадженнями, земель, зайнятих господарськими дворами, внутрішньогосподарськими шляхами, сіножатями тощо, тобто тих угідь, які згідно з законодавством не розподілялися між пайовиками. Такі земельні ділянки фактично продовжували використовуватися підприємством-правонаступником після 2000 року. СТОВ "ЛАН" як правонаступник КСП продовжувало безперервно володіти та користуватися цими землями протягом всього часу після реорганізації, що підтверджує здійснення ним права землекористування на фактичній і правовій основі.
12. У 2020- 2024 роках СТОВ "ЛАН" ініціювало виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації та формування земельних ділянок із земель, що залишалися у користуванні підприємства.
У результаті проведеної інвентаризації земель було сформовано окремі земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери. Зокрема, сформовані земельні ділянки отримали такі кадастрові номери: 7120683800:02:001:8888 площею 42,6226 га, 7120683800:02:001:0726 площею 32,8337 га, 7120683800:02:001:0727 площею: 24,7391 га, 7120683800:02:001:0728 площею: 16,3042 га, 7120683800:02:001:0729 площею: 12,6037 га, 7120683800:02:001:0750 площею: 23,1834 га, 7120683800:02:001:0751 площею 11,4849 га.
13. Після внесення відомостей про ділянки до Державного земельного кадастру СТОВ "ЛАН" звернулося до державного реєстратора прав для офіційного визнання свого права власності на зазначені ділянки.
14. Державний реєстратор провів державну реєстрацію права власності СТОВ "ЛАН" на зазначені земельні ділянки на підставі поданих документів. Зокрема, як правовстановлюючий документ було використано державний акт на право колективної власності на землю від 18.11.1995 серії ЧР 2-9, разом з документами про правонаступництво (рішення загальних зборів про реорганізацію, передавальний акт тощо) та технічною документацією із землеустрою щодо сформованих ділянок, що підтверджує наявність кадастрових номерів.
15. Внаслідок чого, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право приватної власності на відповідні земельні ділянки за СТОВ "ЛАН", а саме:
- земельну ділянку 7120683800:02:001:8888 площею 42,6226 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 07.11.2024 № 402707649, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.11.2024, індексний номер 75958798;
- земельну ділянку 7120683800:02:001:0726 площею 32,8337 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 07.11.2024 № 402699029, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.11.2024, індексний номер 75957946;
- земельну ділянку 7120683800:02:001:0727 площею: 24,7391 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 17.12.2024 № 408432022, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.12.2024, індексний номер 76659788;
- земельну ділянку 7120683800:02:001:0750 площею: 23,1834 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 22.11.2024 № 404959363, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.11.2024, індексний номер 76230244;
- земельну ділянку 7120683800:02:001:0751 площею 11,4849 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 22.11.2024 № 404955607, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.11.2024, індексний номер 76229794;
- земельну ділянку 7120683800:02:001:0728 площею: 16,3042 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 12.02.2025 № 412811297, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.02.2025, індексний номер 77185132;
- земельну ділянку 7120683800:02:001:0729 площею: 12,6037 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 11.03.2025 № 417259116, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2025, індексний номер 77735658.
16. Драбівська селищна рада подала до Мін'юсту скаргу у від 04.03.2025 № 03-18/167 (зареєстровану в Мін'юсті 17.03.2025 за № СК-898-25), з доповненнями до неї від 07.04.2025 № 03-18/265 (зареєстрованими у Мін'юсті 07.04.2025 за № СК-1235-25) на рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Мусієнко Альони Володимирівни від 07.11.2024 №№ 75958798, 75957946, від 22.11.2024 №№ 76230244, 76229794, від 17.12.2024 № 76659788, від 12.02.2025 № 77185132, від 11.03.2025 № 77735658 щодо державної реєстрації права власності на земельні ділянки, кадастрові номери: 7120683800:02:001:8888, 7120683800:02:001:0750, 7120683800:02:001:0727, 7120683800:02:001:0751, 7120683800:02:001:0726, 7120683800:02:001:0728, 7120683800:02:001:0729 за позивачем.
17. Скаргу мотивовано тим, що при прийнятті рішень від 07.11.2024 №№ 75958798, 75957946, від 22.11.2024 №№ 76230244, 76229794, від 17.12.2024 № 76659788, від 12.02.2025 № 77185132, від 11.03.2025 № 77735658 щодо державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за СТОВ "ЛАН", державний реєстратор виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Мусієнко А. В., в порушення вимог статей 78, 80, 82, 116 Земельного кодексу України та його Перехідних положень, статей 10, 23, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 40, 812 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, не встановив невідповідності заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, внаслідок чого Драбівську селищну територіальну громаду в особі Драбівської селищної ради Черкаської області позбавив права (власності) розпорядження земельними ділянками, кадастрові номери 7120683800:02:001:8888, 7120683800:02:001:0750, 7120683800:02:001:0727, 7120683800:02:001:0751, 7120683800:02:001:0726, 7120683800:02:001:0728, 7120683800:02:001:0729, оскільки припинення КСП є підставою для переходу земельних ділянок у власність територіальної громади, на території якої вони розташовані.
18. За результатами розгляду скарги Драбівської селищної ради Центральна Колегія Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту склала висновок від 08.04.2025, яким рекомендувала скаргу від 04.03.2025 задовольнити:
- визнати прийнятими з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та анулювати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Мусієнко Альони Володимирівни від 07.11.2024 №№ 75958798, 75957946, від 22.11.2024 №№ 76230244, 76229794, від 17.12.2024 № 76659788, від 12.02.2025 № 77185132, від 11.03.2025 № 77735658;
- тимчасово блокувати доступ державному реєстратору Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Мусієнко Альоні Володимирівні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць.
19. Зазначений висновок аргументовано тим, що оскаржувані рішення прийнято за наявності підстави для відмови у державній реєстрації прав, визначеної пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якою визначено, що підставою для відмови у державній реєстрації прав є подання документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Колегія зазначила, що оскаржувані рішення прийняті на підставі, зокрема, державного акта на право колективної власності на землю, виданого КСП та листа Державного архіву Черкаської області Черкаської обласної державної адміністрації, відповідно до якого КСП реорганізовано в СТОВ "ЛАН". Проте відповідно до норм земельного законодавства з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. При цьому, наведене положення не містить уточнень щодо того, яким саме способом має бути припинене колективне сільськогосподарське підприємство для того, щоб його земельні ділянки вважалися власністю територіальних громад, - шляхом ліквідації чи реорганізації. Отже, припинення КСП є підставою для переходу земельних ділянок у власність територіальної громади, на території якої вони розташовані.
20. На підставі зазначеного висновку Мін`юст видав наказ від 16.04.2025 № 1072/5 "Про задоволення скарги", яким наказав:
1) скаргу Драбівської селищної ради від 04.03.2025 № 03-18/167 з доповненнями до неї від 07.04.2025 № 03-18/265 задовольнити;
2) визнати прийнятими з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та анулювати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Мусієнко Альони Володимирівни від 07.11.2024 №№ 75958798, 75957946, від 22.11.2024 №№ 76230244, 76229794, від 17.12.2024 № 76659788, від 12.02.2025 № 77185132, від 11.03.2025 № 77735658;
3) тимчасово блокувати доступ державному реєстратору Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Мусієнко Альоні Володимирівні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на один місяць;
4) виконання пункту 2 цього наказу покласти на Офіс протидії рейдерству;
5) виконання пункту 3 цього наказу покласти на Державне підприємство "Національні інформаційні системи".
Не погоджуючись з наказом Мін`юсту від 16.04.2025 № 1072/5 "Про задоволення скарги", позивач звернувся з цим позовом до суду.
Позиція Верховного Суду
21. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
22. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
23. В основу оскаржуваної постанови про відмову у задоволенні позову покладено висновок апеляційного суду про те, що спір про речові права у цій справі виник між СТОВ "ЛАН" (позивачем) та Драбівською селищною радою (третьою особою), однак, звертаючись з позовом, СТОВ "ЛАН" визначило відповідачем лише Мін`юст, а Драбівську селищну раду - третьою особою. Зважаючи на те, що у цьому спорі вирішуватиметься юридична доля майнових прав та інтересів Драбівської селищної ради, а також виходячи з правової природи спірних відносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме до Драбівської селищної ради мають бути звернуті матеріально-правові вимоги позивача, які здатні ефективно захистити порушене, на його думку, право власності на земельну ділянку. У зв`язку з цим Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів і підстав позову, оскільки з ним у позивача відсутній спір про речові права на нерухоме майно (земельну ділянку).
24. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22 виклала чіткий та однозначний висновок щодо визначення належного складу відповідачів у спорах про скасування наказу Мін`юсту, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визначивши, що в таких спорах належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а не лише Мін`юст. Незалучення позивачем у порядку статті 48 ГПК України належного співвідповідача, яким є особа, яка оспорює речове право позивача, є самостійною підставою для відмови в позові про визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України, оскільки з останнім у позивача немає спору про речові права.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що висловлені Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/2546/22 висновки підлягають урахуванню судом апеляційної інстанції при перегляді цієї справи.
Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
25. Пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
26. Обґрунтовуючи наявність підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник вважає, що у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції не врахував критерії подібності правовідносин та висновки Верховного Суду щодо подібних правовідносин, що призвело до неправильного застосування норм права.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 904/1145/19, від 04.06.2020 у справі № 904/1923/19. 
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц). 
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 року у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини). Наведені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.
27. У касаційній скарзі скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правовідносини у справі, яка розглядається (№ 910/7001/25) не є подібними до тих, що розглядалися у справі № 910/2546/22, з огляду на: відмінність предмета спору - у справі № 910/2546/22 спір виник щодо речових прав на земельні ділянки (оренда та суборенда), тоді як у справі, що розглядається, земельні ділянки не перебували в оренді у позивача і такі права раніше не були зареєстровані за третьою особою; відмінність суб`єктів спору - у справі № 910/2546/22 сторонами спору були ТОВ "Герман-Агро", ТОВ "Еконива" та ТОВ "Агро-Лан", тоді як у цій справі спірні правовідносини виникли між іншими суб`єктами; відмінність правової природи відносин - у справі № 910/2546/22 вирішувалася юридична доля майнових прав та інтересів ТОВ "Агро-Лан", а у справі, що розглядається, спірні відносини стосуються інших правових підстав і механізмів захисту прав
28. Наведені доводи скаржника колегія суддів вважає помилковими з огляду на таке.
У справі № 910/2546/22, вирішуючи питання щодо складу сторін спору та визначення відповідачів у цій категорії справ (за вимогою про скасування наказу Мін`юсту), Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від власних висновків, викладених у постанові від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а, про те, що: спір про скасування наказу Мін`юсту, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача іншою особою, за якою було зареєстроване аналогічне право щодо одного й того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі прав. Участь Мін`юсту та державного реєстратора як співвідповідачів (якщо позивач чи третя особа вважають їх винними у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідачем у такій категорії справ має бути особа, за скаргою якої Мін`юст скасував рішення про державну реєстрацію речових прав, адже у цьому випадку існує спір саме між скаржником і позивачем.
Разом з цим Велика Палата Верховного Суду виснувала, що Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивачів відсутній спір про речові права (пункт 9.27 постанови від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22).
29. Таким чином, спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі № 910/2546/22, оскільки Мін'юст видав наказ, відповідно до якого було анульовано рішення державного реєстратора, за наявності спору про право, а тому у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для неврахування обов`язкових висновків Великої Палати Верховного Суду.
30. Крім того, на думку скаржника, апеляційний суд не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.10.2025 у справі № 910/18257/23, згідно з яким Мін`юст при розгляді скарг на рішення державного реєстратора не вправі вирішувати спір між сторонами щодо прав на майно, а лише здійснює контроль законності реєстраційних дій державного реєстратора та може повертати майно у володіння скаржника лише за умови, що право власності на нього досі зареєстроване за цією особою. 
31. Верховний Суд зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції не суперечать наведеному висновку Верховного Суду, оскільки з урахуванням мотивів відмови в задоволенні позову (Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, а також немає визначених процесуальним законом підстав для залучення Драбівської селищної ради співвідповідачем), незалучення позивачем у порядку статті 48 ГПК України належного співвідповідача, яким є особа, яка оспорює речове право позивача, є самостійною підставою для відмови в позові про визнання протиправним і скасування наказу Мін`юсту, оскільки з останнім у позивача немає спору про речові права.
32. Підставою для касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див., зокрема підхід в частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).
33. Таким чином, Верховний Суд констатує, що наведена СТОВ "ЛАН" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цієї підстави.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України
34. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Зміст зазначеної процесуальної норми свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
35. Колегія суддів відхиляє помилкові доводи скаржника про відсутність на теперішній час висновку щодо застосування норми права саме у подібних правовідносинах, оскільки Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/2546/22 зазначила, що відповідачем у такій категорії справ має бути особа, за скаргою якої Мін`юст скасував рішення про державну реєстрацію речових прав, адже у цьому випадку існує спір саме між скаржником і позивачем. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивачів відсутній спір про речові права.
36. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
37. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, оскільки на теперішній час є висновок Верховного Суду щодо застосування норми права саме у подібних правовідносинах, який (висновок) викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, та зі змісту оскаржуваної постанови чітко вбачається, що суд апеляційної інстанції фактично переглянув судове рішення місцевого господарського суду якраз відповідно до такого правового висновку, а тому колегія суддів із урахуванням положень пункту 4 частини 1 статті 296 цього Кодексу вважає за необхідне закрити касаційне провадження за касаційною скаргою позивача лише в частині зазначеної підстави касаційного оскарження. 
38. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що, на відміну від місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на незалучення позивачем у порядку статті 48 ГПК України належного співвідповідача, яким є особа, яка оспорює речове право позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові про визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України, оскільки з останнім у позивача немає спору про речові права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
39. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
40. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження у зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 904/1145/19, від 04.06.2020 у справі № 904/1923/19, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц, від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16, від 25.04.2018 у справі № 925/3/17, від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16, від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц, від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц і № 522/2110/15-ц, від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц, від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, від 01.10.2025 у справі № 910/18257/23, на неврахуванні яких (висновків) помилково наголошує скаржник, що виключає закриття касаційного провадження у частині зазначеної підстави касаційного оскарження.
41. У свою чергу інша зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим колегія суддів на підставі пункту 4 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою СТОВ "ЛАН" у частині зазначеної підстави касаційного оскарження.
42. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, апеляційний суд, на відміну від місцевого господарського суду, дійшов правильного висновку про необхідність відмови в позові, як наслідок, оскаржувану постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
43. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
44. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
45. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, та зважаючи на те, що висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає положенням статей 86, 236, 269, 282 ГПК України, а наведені позивачем доводи та підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваної постанови.
Розподіл судових витрат
46. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" у справі № 910/7001/25 у частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення. 
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 у справі № 910/7001/25 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай