ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/16282/25 пров. № А/857/3961/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Потабенко В.А., 
час ухвалення судового рішення не зазначено,
місце ухвалення судового рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 08 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови солдату за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” (далі – Закон №2232-ХІІ) з урахуванням вимог абзацу тринадцятого пункту 2 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ з урахуванням вимог абзацу тринадцятого пункту 2 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 у справі №380/16282/25, ухваленим у порядку письмового провадження, позов було задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ на підставі рапорту від 09.07.2025.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ від 09.07.2025 та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , особою першого ступеня споріднення щодо ОСОБА_3 .
До другого ступеня споріднення його матері належать брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у Польщі; брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає у Німеччині; сестра ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має дітей з особливими потребами у догляді. Вказані особи не можуть з об`єктивних причин здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 . Такі обставини не можуть позбавляти матір позивача права на постійний сторонній догляд, якого вона потребує згідно із заключенням ЛКК №500 від 25.06.2025.
Тому суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби з підстав, визначених підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
При цьому належним способом відновлення порушеного права ОСОБА_1 у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт від 09.07.2025 про звільнення в запас Збройних Сил України відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.
У апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просила скасувати вказане рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що позивач без зазначення підстав, визначених у частині 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ, звернувся з рапортом на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 про припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю інвалідності ІІ групи у матері та необхідністю здійснення опіки.
Відповідач розглянув рапорт за пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ та листом від 29.07.2025 №08/55319/25-Вн повідомив позивача, що документи долучені до рапорту, не підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати у разі необхідності такий догляд. 
Для звільнення зі служби за пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII мають одночасно виконуватись такі вимоги: 
1) один з батьків чи батьків дружини має І або ІІ групу інвалідності і потребує постійного догляду; 
2) є документально підтверджена необхідність догляду саме військовослужбовцем; 
3) члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення відсутні (тобто у особи з інвалідності немає інших дітей чоловіка/дружити, батька/матері, онуків, братів чи сестер, баби/діда) або члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення є, але всі вони самі потребують постійного стороннього догляду за висновком МСЕК чи ЛКК. 
Закон не ставить в залежність ані вік цих інших членів сім`ї, ані місце їх проживання, ані бажання чи небажання доглядати за родичем. 
Медичних документів, які підтверджують, що члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи до рапорту від 09.07.2025 №26/50080/25-Вн позивачем не долучено. 
Вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.02.2025 по справі №380/16966/24, оскільки такі були сформовані за відмінних фактичних обставин. 
Водночас судом першої інстанції надано оцінку інформації Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ (відносно братів) та довідки ЛКК №246 (відносно батька), які до рапорту позивачем не долучалися, а відтак не могли бути прийняті судом як належні та допустимі докази в рамках розгляду справи. Більше того, довідка ЛКК №246 не підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_6 . 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та згідно із наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військової частини НОМЕР_1 ) від 22.03.2025 №284-ОС “Про особовий склад” зарахований у списки особового складу та всі види забезпечення.
Відповідно до наказу начальника загону від 24.03.2025 №288-ОС “Про особовий склад” позивач призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії, відповідальним виконавцем першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування.
09.07.2025 за №26/50080/25-Вн ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я начальника першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування щодо звільнення з військової служби у зв`язку з інвалідністю матері та потребою в опіці за нею, до якого долучив: 
акт обстеження сімейного стану військовослужбовця; 
копію паспорту ОСОБА_2 та картки платника податків; 
копію витягу з рішення експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи № 184/25/5128/В; 
копію висновку ЛКК; 
копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; 
копію свідоцтва про шлюб; 
копію рішення суду про розірвання шлюбу; 
копію заяви ОСОБА_2 ; 
копію акту фактичного місця проживання; 
копію карти платника податків ОСОБА_1 ; 
копію паспорта ОСОБА_1 ; 
копію карти побиту ОСОБА_4 ; 
копію тимчасового місця проживання ОСОБА_4 ; 
копію висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи ОСОБА_7 ; 
копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 ; 
копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 
29.07.2025 позивачем отримано відповідь (рішення) №08/55319/25-Вн, якою начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив, що при поданні рапорту не була дотримана умова, визначена частиною 12 статті 26 Закону №2232-XII, а саме “… за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я”. Інші документи, долучені до рапорту, підтверджують ідентифікацію осіб та впливають на результати розгляду рапорту позивача. Із долучених до рапорту від 09.07.2025 № 26/50080/25-Вн підтверджуючих документів правових підстав на даний час для звільнення ОСОБА_1 з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини не має.
ОСОБА_1 не погодився із відмовою відповідача у звільненні його з військової служби за наслідками розгляду його рапорта від 09.07.2025 № 26/50080/25-Вн і звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-IX, в Україні у зв`язку з військовою агресією російською федерації із 05 год 30 хв 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває дотепер. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано приписами Закону №2232-XII.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
За приписами частини 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає:
підготовку громадян до військової служби; 
взяття громадян на військовий облік; 
прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; 
проходження військової служби; 
виконання військового обов`язку в запасі; 
проходження служби у військовому резерві; 
дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
За приписами пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на підставах:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я:
на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;
г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);
з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.
У відповідності до абзацу тринадцятого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки обґрунтованості висновку відповідача щодо відсутності у нього достатніх фактичних та правових підстав для прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ з урахуванням вимог абзацу тринадцятого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
При цьому фактичні обставини справи щодо проходження ОСОБА_1 військової служби, подання ним рапорта від 09.07.2025 № 26/50080/25-Вн та отримання відповіді за наслідками його розгляду відповідачем учасниками справи визнаються, а отже не підлягають доказуванню на підставі частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства. 
Оцінюючи наявність у позивача передбачених Законом №2232-ХІІ підстав для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану з огляду на необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Як слушно вказує відповідач, виходячи із приписів пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ для звільнення особи з військової служби слід надати такі документи: 
документи на підтвердження необхідності постійного догляду за особою з інвалідністю І або ІІ групи; 
документи, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у особи, яка потребує постійного стороннього догляду;
у разі наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення додатково докази того, що членам сім`ї необхідний постійний догляд за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. 
На підставі долучених ОСОБА_1 до рапорту від 09.07.2025 № 26/50080/25-Вн документів відповідачем було встановлено, що його матері встановлено ІІ групу інвалідності до 13.06.2027 та вона потребує постійного догляду.
Водночас було встановлено наявність у матері позивача ОСОБА_2 інших родичів першого та другого ступеня споріднення, а саме батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сестри ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
При цьому апелянт доречно зауважив, що закон не ставить в залежність ані вік таких членів сім`ї, ані місце їх проживання, ані бажання чи небажання доглядати за родичем, який цього потребує за станом здоров`я. 
Подані позивачем документи про наявність у братів його матері документів про право проживання за кордоном України не спростовують можливості їх проживання в Україні та догляду за сестрою, як і можливості здійснення піклування за нею за місцем свого проживання за межами України.
Водночас такі документи були подані позивачем без перекладу на українську мову, а відтак у відповідача не було обов`язку враховувати їх при ухваленні оспорюваного рішення про відмову у звільненні позивача з військової служби.
Сестра матері позивача ОСОБА_5 має дітей з особливими потребами у догляді, однак така обставина не передбачена пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ для врахування при визначенні кола осіб, які не можу здійснювати відповідний за ОСОБА_2 ..
Водночас апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що долучені позивачем до позовної заяви відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ (щодо братів) та довідка ЛКК №246 (щодо батька) до рапорту не долучались, при прийнятті рішення відповідачем не враховувались, а отже не можуть враховуватися судом при оцінці оспорюваного позивачем рішення відповідача. При цьому довідка ЛКК №246 від 09.07.2007 не підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_6 . 
Таким чином, слід погодитися із доводами апелянта про те, що з урахуванням долучених позивачем до рапорту копій документів відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати догляд за його матір`ю ОСОБА_2 , не була підтверджена, а отже не було встановлено наявності підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Водночас суд першої інстанції при вирішенні спору послався на практику Верховного Суду, яка не є релевантною до фактичних обставин справи, що розглядається. 
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового часткового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції у цій частині слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Окрім того, оскільки у задоволенні вимог позивача відмовлено, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення на його користь понесених судових витрат.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №380/16282/25 у частині задоволення позову ОСОБА_1 та у задоволенні таких позовних вимог відмовити. 

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар