ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/7335/24 Головуючий суддя І інстанції ХАРАБАДЗЕ К. Ш.
Провадження № 22-ц/818/940/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року  м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого    Яцини В.Б.
суддів колегії   Мальованого Ю.М., Маміної О.В., 
за участю секретаря судового засідання   Шевцової К.Є.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 серпня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи – Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, Державна екологічна інспекція у Харківській області, Державна інспекція архітектури та містобудування України, Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області про заборону здійснювати господарську діяльність з утримання та подвірного забою свійських тварин,-
в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про заборону здійснювати господарську діяльність з утримання та подвірного забою свійських тварин, яка порушує її право на безпечне довкілля. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що протягом 2022 року відповідач здійснив самочинне будівництво свиноферми, загальною площею понад 150 м2, на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, за адресою: АДРЕСА_1 . 
Після завершення у 2022 році самочинного будівництва відповідач розпочав за вказаною адресою незаконну господарську діяльність з вирощування та забою поголів`я свиней та корів, та подальшого продажу, не отримавши при цьому дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та дозвіл на здійснення операцій з оброблення відходів, не зареєструвався у відповідних державних органах ветеринарної медицини, відповідно до ст. 34 Закону України «Про ветеринарну медицину» і не подав відповідно до Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» для реєстрації дані про ідентифікованих тварин, господарства їх розведення та утримання, переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж тварин. 
Внаслідок вказаної діяльності атмосферне повітря у домоволодінні позивачки та міста Лозова забруднюється викидами небезпечних для здоров`я та життя людини речовин - основні з яких: метан, сірководень, вуглекислий газ, аміак, пил, оксид азоту та ін. Ці речовини викликають появ смороду від свиноферми у радіусі 300 метрів та більше, залежно від погодних умов та швидкості вітру, є небезпечними для здоров`я та життя людини. Площа самочинно збудованої господарської будівлі (сараю) для худоби, інших тварин та птахів значно більша нормативної площі - 50 м.кв., встановленої ДБН Б.2.2.-12:2019, та фактично становить понад 150 м2. Відстань від свиноферми до сусідського будинку становить менше 15 метрів, до колодязя з питною водою - менше 20 метрів, а відстань до розташованого поряд спортивного закладу - міського стадіону становить близько 30 м (по прямій). 
Окрім того, діяльність з вирощування свиней, яка здійснюється неконтрольовано, без дотримання нормативів та необхідних дозволів, призводить до забруднення ґрунтів навколишньої території та підземних вод. Забій тварин відбувається безпосередньо на подвір`ї домоволодіння відповідача, на відкритому повітрі, розчинені тушки свійських тварин змиваються зі шлангу водою на землю, цей потічок далі рухається на вулицю, потрапляючи в ґрунт та підземні води. Продукти життєдіяльності свійських тварин (свинячий гній та сеча) накопичуються у приміщенні ферми, що також сприяє забрудненню ґрунтів навколишньої території. Незаконна діяльність відповідача сприяє появі в геометричній прогресії навали щурів та комах. Самочинно збудований стаціонарний об`єкт - господарська будівля для худоби (свиноферма) розташована у житловому секторі, по АДРЕСА_2 , поряд із спортивним закладом - міським стадіоном, де проходять міські спортивні змагання та тренуються дорослі та діти віком від 6 років, котрі вимушені дихати свинячим смородом та наражатися на небезпеку захворіти. 
Відповідач порушує вимоги чинного законодавства та недотримується правил добросусідства, завдає шкоди довкіллю. 
На підставі вищевикладеного, просила заборонити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 здійснювати господарську діяльність з утримання та подвірного забою свійських тварин (свиней та корів) за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 серпня 2025 року позовну заяву задоволено частково.
Заборонено ОСОБА_1 здійснювати господарську діяльність з утримання та подвірного забою свійських тварин (свиней) за адресою АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, новим рішенням у задоволенні позову відмовити.

Скарга мотивована тим, що судом не було взято до уваги лист Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №18.1-057/2,6257-24 від 31.07.2024, в якому було зазначено, що на території сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_3 вздовж межі розташована господарська будівля. Санітарним законодавством відстань від господарських будівель (у тому числі для утримання худоби) до житлової забудови не регламентується.
Надані до позову світлини не підтверджують доводи про наявність щурів, комах, крім однієї світлини, де зафіксовано стрічки з комахами. Разом з тим, вказане фото не є належним доказом, оскільки відсутні відомості про його походження, де і скільки часу знаходились ці стрічки, та що це якось пов`язано з діяльністю відповідача; відповідачем не надавалася згода на його зйомку та розповсюдження таких фото, а тому зазначені фото є незаконні і не повинні братися до уваги судом. 
Зазначає, що в жодному із наведених в рішенні суду документів, які стосуються перевірок, не було зафіксовано викиди у повітря від життєдіяльності свиней.
Наведені судом у рішенні доказах не зазначено про свинокомплекс, ці обставини не були встановлені судом, а тому є безпідставним застосування ним Збірника показників емісії основні забруднюючи речовини, що утворюються в результаті діяльності свинокомплексів, затвердженого листом Мінприроди щодо затвердження збірника рекомендацій визначення валових викидів від 08.11.04 за №10990/20/1-10, оскільки він стосується саме свинокомплексів.
Судом помилково не було взято до ваги та не надано оцінку листу виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 06.09.2024 №Д-1622/1, який спростовує вищевикладені судом обставини, та в якому було зазначено, що 11.05.2023 комісією під час обстеження домоволодіння АДРЕСА_2 було встановлено, що вирішене питання щодо поводження з тваринницькими відходами, власники здійснюють вивіз гною на фермерське поле у якості добрива. Гній вивозиться один раз на тиждень, а збір проводиться в причеп від автотранспортного засобу, що встановлений на території домоволодіння. На прилеглій до хліву території та у самому хліві накопичень відходів худоби не виявлено. Під час повторного обстеження 24.07.2024 комісією було встановлено, о територія по АДРЕСА_2 , прилегла до домоволодіння АДРЕСА_3 утримується в належному санітарному стані, фактів її забруднення тваринницькими відходами не виявлено.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевіривши її доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду відповідає.
Суд своє рішення мотивував наступним.
Відповідачем ОСОБА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером 6311000000:27:072:0008, без отримання відповідних дозвільних документів збудовано господарські споруди, де утримується поголів`я свиней, яких він забиває, без дотримання санітарно-захисної зони, ветеринарно-санітарних правил. Внаслідок ведення відповідачем господарської діяльності біля житлового будинку позивача з порушенням правил екологічної безпеки, вимог національного екологічного законодавства, правил охорони навколишнього середовища, систематично та тривалий час порушується її право, визначене ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - право на приватне життя. 
Відповідач не довів, що під час будівництва та експлуатації погосподарської будівлі (сараю) на території домоволодіння, за адресою АДРЕСА_2 , для вирощування свиней у кількості 84 голів, будо дотримано санітарно-захисних зон, відокремлено вказану погосподарську будівлю (сарай) від житлової забудови.
Тому вимога позивача щодо встановлення заборони відповідачу ОСОБА_1 здійснювати господарську діяльність з утримання та подвірного забою свійських тварин (свиней) за адресою: АДРЕСА_2 , суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Згідно положень ч. 4 ст. 41 Конституції України та ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Частиною 1 ст. 320 ЦК України зазначено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків встановлених законом.
Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншим нормативно-правовим актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 ЦК України).
Крім того, ст. 6 ЖК України визначає, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.
Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (ч. 1 ст. 104 ЗК України).
Частиною 1 ст. 91 ЗК України, зокрема, передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером 6311000000:27:072:0008, без отримання відповідних дозвільних документів збудовано господарські споруди, де утримується поголів`я свиней, без дотримання санітарно-захисної зони, ветеринарно-санітарних правил. Внаслідок ведення відповідачем господарської діяльності біля житлового будинку позивача, систематично та тривалий час порушується її право, визначене ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - право на приватне життя. 
Відповідно до ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Частиною 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
В своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (п. 58, Рішення від 21.07.2011 року, справа "Гримковська проти України", заява № 38182/03) вказав наступне, - "Посилаючись на свою усталену практику (див., серед інших джерел, рішення від 9 грудня 1994 року в справі «Лопез Остра проти Іспанії» (Lopez Ostra v. Spain), Series A, № 303-C; та від 10 грудня 2011 року в справі «Дубецька та інші проти України» (Dubetska and Others v. Ukraine), заява № 30499/03, пункти 105-108), Суд повторює, що, якщо (як у цій справі) справа стосується екологічної небезпеки, небезпідставна скарга за статтею 8 може виникнути лише тоді, коли відповідна загроза сягає такого рівня, що призводить до значного погіршення здатності заявника користуватись своїм житлом, мати приватне та сімейне життя. Оцінка такого мінімального рівня є відносною і залежить від усіх обставин справи, таких як інтенсивність і тривалість шкідливого впливу та його фізичний і психологічний наслідок для здоров`я людини та якості її життя."
27 червня 2003 року Парламентська асамблея Ради Європи прийняла Рекомендацію 1614 (2003) про навколишнє середовище та права людини. У відповідному положенні цієї рекомендації передбачено: "9.9. Асамблея рекомендує Урядам країн-членів: забезпечити належний захист життя, здоров`я, сімейного та приватного життя, фізичної недоторканості і приватної власності осіб відповідно до статей 2, 3 та 8 Європейської конвенції про права людини та статті 1 Додаткового протоколу до неї, також звертаючи особливу увагу на необхідність охорони навколишнього середовища; визнати в національному законодавстві, бажано на конституційному рівні, право людини на здоров`я, життєздатне та належне навколишнє середовище, що включає об`єктивний обов`язок держав захищати навколишнє середовище; гарантувати процесуальні права осіб на доступ до інформації, участі громадськості у прийнятті рішень і доступ до правосуддя з питань охорони навколишнього середовища, передбачених Орхуською Конвенцією".
Орхуська конвенція ратифікована Законом України №832-ХІVвід 06.07.1999,є міжнародним договором, який встановив зобов`язання держав у сфері доступу до правосуддя в екологічних справах. Тому її положення відповідно до статті 9 Конституції України є нормами прямої дії, а положення національного законодавства про процедури і механізми судового захисту порушених екологічних прав та інтересів можуть їх конкретизувати.
Пунктом 3 статті 9 Орхуської конвенції на її Договірні Сторони покладається зобов`язання, зокрема, забезпечувати доступ громадськості до процедур оскарження дій та бездіяльності державних органів і приватних осіб, що порушують вимоги національного екологічного законодавства. Орхуська конвенція забезпечує доступ до правосуддя як на підставі власних положень, так і в порядку забезпечення дотримання національного природоохоронного законодавства.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії яка порушує право (ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Частиною 2 ст. 10 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" зазначено, що діяльність, що перешкоджає здійсненню права громадян на безпечне навколишнє природне середовище та інших їх екологічних прав, підлягає припиненню в порядку, встановленому цим Законом та іншим законодавством України.
Частиною 3 ст. 11 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", визначено, що порушені права громадян у галузі охорони навколишнього природного середовища мають бути поновлені, а їх захист здійснюється в судовому порядку відповідно до законодавства України.

Судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів встановив наступні обставини, які відповідач не спростував.

Відповідач ОСОБА_1 є офіційно зареєстрованою фізичною особою-підприємцем, що займається наступними видами економічної діяльності: 01.41. Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (основний); 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура). Разом з тим, діяльність за КВЕД 01.46 Розведення свиней не входить до видів економічної діяльності, якою займається ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець.
Відповідач протягом 2023-204 років утримував та продовжує утримання на день розгляду справи судом у самовільно збудованій на земельної ділянці 6311000000:27:072:0008 за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває у комунальній власності міста, господарчій будівлі (загоні) довжиною понад 50 метрів свиней, кількість яких відповідно до акту обстеження згаданої земельної ділянки від 06.03.2025, складеного державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища в Харківській області Бражніковим А.Б. дорівнювала 84 голів. 
Вказаним актом обстеження від 06.03.2025 було також встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташована самовільно побудована будівля (сарай), який складається із 6 секцій (загонів), у якому утримуються свині у кількості 84 голів. Будівля обладнана дефлекторами. Викиди забруднюючих речовин від джерел утворення викидів (свині), здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Природні потреби свині справляють на місці (в загонах) на бетонну підлогу. Рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування щодо передання у власність або у користування земельної ділянки де здійснює діяльність ОСОБА_1 у тому числі по утриманню свиней, не приймалось. 
Також встановлено, що на відстані приблизно 10 метрів в будівлі сараю, де відповідач ОСОБА_1 здійснює діяльність по утриманню свиней у кількості 84 одиниць, за адресою по АДРЕСА_3 розташована найближче житлова будівля, яка належить позивачці, в якій вона мешкає.
Факт здійснення відповідачем ОСОБА_1 господарської діяльності з розведення свиней, підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .. 
З показів цих свідків вбачається, що вони мешкають поруч з вищевказаною земельною ділянкою, де відповідач вирощує за здійснює забій свиней. У зв`язку з такою діяльністю відповідача на вулиці, де вини мешкають, стоїть сморід, багато мух, черви. З 2023 року неможливо знаходитися на дворі та вийти на вулицю. 
Свідок ОСОБА_5 бачила, як з під воріт домоволодіння відповідача ОСОБА_1 , тече кров свиней, а свідок ОСОБА_6 - що з двору відповідача ОСОБА_1 витікає зі смородом рідина, з`являються щури, комахи. Через сморід дитина свідка вимушена приймати ліки від алергії.
Свідок ОСОБА_9 крім того, показала, що останні 2 роки відповідач тримає на території свого домоволодіння велику кількість свиней. Свідок бачила на привозили в причепі маленьких поросят для вирощування. Майже кожен день чутно коли ріжуть свиней, стоїть сморід, чутно звук від паяльної лампи. Коли миють свиней, з двору відповідача ОСОБА_1 тече смердюча жижа. 

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всупереч процесуального обов`язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач належними, допустимими та достатніми доказами вказаних обставин не спростував, тому колегія суддів відхиляє наведені з цього доводи скарги, які не знайшли свого достатнього підтвердження у матеріалах справи, та спростовуються сукупністю наявних у справі доказів, які узгоджуються між собою, та яким суд першої інстанції відповідно до згаданої норми ст. 89 ЦПК України надав належну оцінку.

Враховуючи наведені обставини справи, проаналізувавши доводи сторін, досліджені належним судом докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність порушення прав позивача ОСОБА_2 зі сторони відповідача ОСОБА_1 , чия діяльність з вирощування та забою свиней у житловій забудові порушує визначений вказаними нормами права порядок її здійснення та право відповідачки на безпечне навколишнє природне середовище та інших їх екологічних прав, що відповідно до 

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 28 квітня 2026 року.

Головуючий  В.Б.Яцина.

Судді -  Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.