Справа № 454/1343/25 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л. Ю. 
Провадження № 22-ц/811/4443/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 травня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
секретаря: Костюк С.О.
з участю: прокурора – Бучко Р.В., представника третьої особи – Хиря В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах Львівської обласної державної адміністрації на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 10 грудня 2025 року у справі за позовом Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 третя особа: ВЧ2144 ІНФОРМАЦІЯ_1 про витребування земельної ділянки із незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Сокальського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 третя особа: ВЧ2144 ІНФОРМАЦІЯ_1 про витребування земельної ділянки із незаконного володіння.
Оскаржуваною ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 10 грудня 2025 року позовну заяву Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 третя особа: ВЧ2144 ІНФОРМАЦІЯ_1 про витребування земельної ділянки із незаконного володіння - залишено без розгляду. 
Ухвалу суду оскаржив позивач Львівська спеціалізована прокуратура у сфері оборони в інтересах Львівської обласної державної адміністрації подавши апеляційну скаргу.
Вважає оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню
Покликається на те, що суд першої інстанції, прийняв ухвалу про залишення позову без розгляду за умови першої неявки прокурора з поважних причин у перше судове засідання (після
формулювання вимоги про надання додаткових доказів), не з`ясував поважності причин не надання витребуваних судом додаткових доказів. Судом взагалі не з`ясовувалося при прийнятті зазначеної ухвали які дії вчинено було щодо виконання ухвали суду, чи були об`єктивні труднощі, що ускладнили або унеможливили виконання вимог суду, чи можливо вирішити справу за наявними у справі доказами. Більш того, відхиливши перед тим клопотання прокурора про відкладення розгляду справи, суд прийняв рішення за відсутності представника позивача та прокурора, позбавив останніх права та можливості подати суду як витребувані докази у наступне
засідання, так і надати пояснення щодо обґрунтованості чи необґрунтованості причин неподання таких доказів у судове засідання 10.12.2025, як і не вислухав їх думки щодо можливості розгляду справи за наявними матеріалами справи.
Просить ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 10 грудня 2025
року про залишення позову без розгляду у справі № 454/1343/25 скасувати,
справу направити для продовження розгляду до Сокальського районного суду
Львівської області.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора – Бучко Р.В. на підтримання апеляційної скарги, представника третьої особи – Хиря В.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку є неможливим вирішення спору у даній справі у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів для здійснення перевірки законності і обґрунтованості вимог позивача, які ним не надані на виконання вимог ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2025 року.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя, четверта статті 12 ЦПК України).
Питання щодо витребування доказів врегульовані статтею 84 ЦПК України.
Відповідно до частин першої, третьої, шостої, сьомої – дев`ятої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї
У разі задоволення клопотання, суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.
Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.
Суд може уповноважити на одержання таких доказів заінтересовану сторону (частина п`ята статті 84 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 13.10.2025 року зобов`язано позивачів Львівську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони та Львівську обласну державну адміністрацію надати суду проект землеустрою (технічну документацію землеустрою та кадастровим планом) спірної земельної ділянки уздовж лінії державного кордону та схемою накладення території 30-ти (50-ти) метрової смуги відведення державного кордону.
Разом з тим, частиною десятою статті 84 ЦПК України передбачено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Водночас у пункті 9 частини першої статті 257 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.
Системне тлумачення пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить, що його необхідно застосовувати у взаємозв`язку із положеннями частин сьомої – десятої статті 84 ЦПК України, а саме за умови з`ясування питання, яке значення мають ці докази, при цьому суд має процесуальні підстави для визнання обставини, для з`ясування якої витребовувався доказ, або для відмови у визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.
Наведені висновки щодо застосування указаних норм процесуального права відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 01 серпня 2018 року в справі № 361/3196/16-ц, від 13 лютого 2019 року в справі № 592/10368/16-ц, від 18 грудня 2019 року в справі №560/904/15-ц, від 17 січня 2020 року в справі № 520/2609/17, від 02 вересня 2020 року в справі № 208/4288/18, від 29 травня 2023 року в справі №523/20414/21, від 10 січня 2024 року в справі № 753/16924/20, від 18 березня 2026 року в справі № 166/1029/25.
Указане свідчить про сталість практики з розгляду подібних питань.
Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року в справі № 761/117393/19 зазначив, що положення частини десятої статті 84 ЦПК України містять альтернативні варіанти дій суду першої інстанції в разі ухилення від виконання учасником справи вимог щодо надання доказів, а залишення позову без розгляду є лише одним з них і може застосовуватися тільки в разі неможливості здійснення судом розгляду справи за відсутності таких доказів.
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року в справі № 331/2308/22.
Встановлено, що суд першої інстанції цих вимог не дотримався, не з`ясував причини неподання витребуваних доказів, зокрема, особами від яких вони витребовувались, 
Суд першої інстанції, прийняв ухвалу про залишення позову без розгляду за умови першої неявки прокурора з поважних причин у перше судове засідання (після формулювання вимоги про надання додаткових доказів), не з`ясував поважності причин не надання витребуваних судом додаткових доказів. Судом не з`ясовувалося при прийнятті зазначеної ухвали які дії вчинено було
щодо виконання ухвали суду, чи були об`єктивні труднощі, що ускладнили або унеможливили виконання вимог суду, чи можливо вирішити справу за наявними у справі доказами.
Більш того, відхиливши перед тим клопотання прокурора про відкладення розгляду
справи, суд прийняв рішення за відсутності представника позивача та прокурора, позбавив останніх права та можливості подати суду як витребувані докази у наступне засідання, так і надати пояснення щодо обґрунтованості чи необґрунтованості причин неподання таких доказів у судове засідання 10.12.2025, як і не вислухав їх думки щодо можливості розгляду справи за наявними матеріалами справи.
Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).
Оскільки під час вирішення питання залишення позову без розгляду місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, апеляційну скаргу належить задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, а не судом апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, - 
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах Львівської обласної державної адміністрації, задовольнити.
Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 10 грудня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 06 травня 2026 року.

Головуючий:       Ванівський О.М.

Судді:       Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.