Справа № 462/1948/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м.Львів
Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив: 

Представник позивача звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиту теплову енергію в період з 01 грудня 2021 року по 31 січня 2026 року в розмірі 9623,24 грн, гарячу воду – 4604,22 грн, а також, за період з 01 січня 2024 року по 30 листопада 2025 року заборгованість з пені – 656,5 грн, 3% річних – 217,83 грн та інфляційні витрати – 592,25 грн
Свої вимоги мотивує тим, що позивач, як виробник і виконавець, надає послуги з постачання теплової енергії мешканцям багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . У квартирі АДРЕСА_2 вказаного будинку зареєстровані відповідачі. Площа квартири включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження та послуги з постачання гарячої води. Оскільки відповідачі не виконують свого обов`язку з оплати послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 подала до суду письмовий відзив, у якому просить у задоволенні позову відмовити, покликаючись на те, що 11 червня 2007 року вони у встановленому порядку відключили житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_3 від внутрішньобудинкової системи централізованого опалення. Таким чином, вони фактично не отримують послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Системи опалення в місцях загального користування відсутні. Разом з тим, її мати ОСОБА_3 , яка фактично проживає у вказаній квартирі погасила 04 квітня 2026 року заборгованість у повному обсязі. Крім цього, ОСОБА_2 є неналежним виконавцем у справі, оскільки не проживає у цій квартирі /а.с.40-45/.
Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що якщо споживач у встановленому законодавством порядку відключив свою квартиру від мереж централізованого опалення, це не звільняє його від обов`язку оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. Крім цього, відповідачі погасили основну суму заборгованості, проте, не погашеними залишилася заборгованість зі сплати 3% річних в розмірі 217,83 грн. та інфляційних втрат в розмірі 592,25 грн за період з 01 січня 2024 року по 30 листопада 2025 року /а.с.51-53/.
25 березня 2026  року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовної провадження без виклику сторін, а відповідачам було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі /а.с.34/. 
Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» було теплопостачальною організацією, яке надавало з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2023 року послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання споживачам, які мешкають у будинку АДРЕСА_4 .
Ухвалою Львівської міської ради від 06 липня 2023 року № 3409 вирішено припинити ЛКП «Залізничнетеплоенерго» шляхом приєднання до ЛКП «Львівтеплоенерго» /а.с.17/.
Відповідно до положень пункту 7 Ухвали Львівської міської ради від 06 липня 2023 року №3409 ЛМКП «Львівтеплоенерго» є правонаступником усього майна, прав та обов`язків ЛКП «Залізничнетеплоенерго».
Згідно з пунктом 2 Ухвали Львівської міської ради від 14.12.2023 року № 4142 «Про затвердження передавального акта ЛКП «Залізничнетеплоенерго», яке припиняється шляхом приєднання до ЛМКП «Львівтеплоенерго»», здійснено передачу-приймання всіх активів і пасивів балансу ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на баланс ЛМКП «Львівтеплоенерго» /а.с.16/.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані та проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 05 березня 2026 року № 27, виданою ЛКП «Львівтеплоенерго» /а.с.12/.
11 червня 2006 року відповідачі відключили житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_3 від внутрішньобудинкової системи централізованого опалення, що підтверджується актом про відключення квартири, який затверджений рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (протокол від 11 червня 2007 року № 7) /а.с.47/.
Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуг центрального опалення станом на 01 січня 2026 року сума заборгованості відповідачів по оплаті вказаних послуг за особовим рахунком відповідача ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в період з 01 грудня 2021 року по 31 січня 2026 року складає 9623,24 грн /а.с.13/. З вказаної відомості вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснювало нарахування відповідачам лише за витрати на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (загальнобудинкові потреби на опалення та плата за абонентське обслуговування).
Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуг з постачання гарячої води станом на 01 січня 2026 року сума заборгованості відповідачів по оплаті вказаних послуг за особовим рахунком відповідача ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в період з 01 грудня 2021 року по 31 січня 2026 року складає 4604,22 грн /а.с.14/. З вказаної відомості вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснювало нарахування відповідачам лише за витрати на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води (витрати на функціонування системи гарячої води та плата за абонентське обслуговування).
Відповідно до розрахунку заборгованості крім вищевказаної заборгованості відповідачам також нараховано пеню, 3% та інфляційні витрати за період з 01 січня 2024 року по 30 листопада 2025 року за несвоєчасну оплату послуг з теплового постачання, а саме: пеню в сумі 445,69 грн, 3% річних – 135,55 грн, інфляційні витрати – 399,09 грн, а також, за несвоєчасну оплату за постачання гарячої води за період з 01 січня 2024 року по 30 листопада 2025 року, а саме: пеню - 210,86 грн, 3% річних – 82,28 грн, інфляційні витрати – 193,16 грн. Отже, загальна сума за період з 01 січня 2024 року по 30 листопада 2025 року становить заборгованість з пені – 656,5 грн, 3% річних – 217,83 грн, інфляційні витрати – 592,25 грн /а.с.15/.
Як убачається з відзиву на позов, відповідачі не заперечують, що вони не здійснювали вищевказаної оплати, що свідчить про неналежне виконання відповідачами зобов`язань, наслідком чого є порушення права позивача на одержання плати за надані послуги у встановлений законодавством строк.
Разом з тим, відповідачі надали суду платіжну інструкцію від 19 квітня 2026 року № 9412-6463-0106-6446, з якої вбачається, що платник ОСОБА_3 , яка не є учасником справи, оплатила ЛМКП «Львівтеплоенерго» суму в розмірі 10973,62 грн, призначення платежу: Центральне опалення, АДРЕСА_6 /а.с.48/.
Також, з платіжної інструкції від 19 квітня 2026 року № 9412-6463-0106-6446 убачається, що платник ОСОБА_3 оплатила ЛМКП «Львівтеплоенерго» суму в розмірі 5075,79 грн, призначення платежу: АДРЕСА_6 /а.с.49/.
З відповіді на відзив ЛМКП «Львівтеплоенерго» убачається, що представник позивача не заперечила обставини погашення основної суми заборгованості по оплаті послуг за особовим рахунком відповідача ОСОБА_2 № НОМЕР_1 . Проте, зазначила, що заборгованість повністю не погашена, оскільки відповідачі не сплатили заборгованість по інфляційних витратах в розмірі 592,25 грн та 3% річних - 217,83 грн.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги», який введено в дію з 1 травня 2019 року.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Витрати, пов`язані з обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води та теплової енергії, відшкодовуються: шляхом сплати споживачами комунальних послуг виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, - у разі укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем; за рахунок співвласників багатоквартирного будинку - у разі укладення колективного договору про надання комунальних послуг, договорів про надання комунальних послуг з колективним споживачем або у разі прийняття співвласниками відповідного рішення про обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку. Порядок та умови обслуговування та заміни вузла комерційного обліку визначаються правилами і типовими договорами про надання відповідних комунальних послуг.
Відповідно до частини п`ятої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.
Частиною сьомою цієї статті визначено, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Послуги з постачання теплової енергії, а також вимог до типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджені Правилами.
Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (пункт 13 Правил).
Відповідно до статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.
Відповідно до пункту 14 Правил відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) здійснюється за рішенням співвласників багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Мінрегіоном. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку визначається система подальшого забезпечення такого будинку теплопостачанням з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Рішення співвласників багатоквартирного будинку приймається відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
У багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менш як половина квартир та нежитлових приміщень була відокремлена (відключена) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право в установленому Мінрегіоном порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.
Не допускається примусове відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води власників квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж (систем), у багатоквартирних будинках у разі відокремлення (відключення) від зазначених мереж (систем) інших власників квартир та нежитлових приміщень.
Відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається.
Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315 (далі - Методика розподілу).
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (абзац 4 пункту 24 Правил).
Пунктом 38 Правил визначено, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, положення цієї статті встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Аналогічне за змістом положення міститься в підпункті 12 пункті 42 Правил.
Поряд з цим індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
У разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) (підпункт 13 пункту 45 Правил).
Порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії визначено статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Згідно з пунктом 2 частини другої цієї статті обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Як зазначено в частині шостій цієї статті обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Наведене у своїй сукупності дає підстави для висновку про те, що якщо споживач у встановленому законодавством порядку відключив (відокремив) свою квартиру або нежитлове приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання), це не звільняє його від обов`язку оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Аналогічні за змістом висновки у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 703/58/16-ц, від 05 червня 2019 року в справі № 793/2238/15, від 03 жовтня 2019 року в справі № 539/2966/15-ц та від 04 грудня 2019 року в справі № 456/805/08.
У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року в справі №703/4963/15-ц викладено такі висновки: «Враховуючи фактичні обставини, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що нарахування оплати за опалення місць загального користування позивачем здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Доводи касаційної скарги про те, що відповідачі не отримують послугу з централізованого опалення у місцях загального користування та не зобов`язані її оплачувати не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки відповідне нарахування плати проводиться за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, які розподіляються рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, що затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року за № 1237/13111».
Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року в справі №311/3489/18 та від 13 березня 2025 року дійшов висновку, про те, що споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.
З огляду на вищевказані нормативні акти, суд приходить до висновку, що відключення відповідачам житлового приміщення (квартири) від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води не є підставою для їх звільнення від обов`язку оплачувати послуги на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, а саме витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення як співвласників (користувачів) житлового приміщення (квартири), розташованого у багатоквартирному будинку, а відтак, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за основним боргом є підставними.
Разом з тим, відповідачі надали суду платіжні інструкції від 16 квітня 2026 року, які є належними та допустимими доказами, з яких убачається, що основна заборгованість відповідачів за надані послуги центрального опалення та постачання гарячої води погашена.
Оскільки відповідачі у добровільному порядку погасили суму заборгованість по оплаті послуг центрального опалення в розмірі 9623,24 грн та по оплаті послуг з постачання гарячої води в розмірі 4604,22 грн, підстави для повторного стягнення вказаних сум відсутні. 
Щодо вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення з відповідачки 3% річних в розмірі 217,83 грн. та інфляційних втрат в розмірі 592,25 грн за період з 01 січня 2024 року по 30 листопада 2025 року, суд вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачами заборгованості зі сплати 3% річних в розмірі 217,83 грн. та інфляційних втрат в розмірі 592,25 грн.
Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем /а.с.15/, судом встановлено вірність здійсненого нарахування, оскільки такий здійснений з дотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405, відповідно до умов якої нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги, у випадку прострочення сплати коштів, поновлено з 31 грудня 2023 року.
Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі з підстав того, що остання не проживає у квартирі АДРЕСА_7 , суд вважає неспроможними, оскільки відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів щодо непроживання ОСОБА_2 у вказаній квартирі.
Враховуючи вказане, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволені, тобто, з відповідачів у солідарному порядку слід стягнути на користь позивача 217 гривень 83 коп. 3% річних та 592 гривень 25 коп. інфляційних втрат за період з 01 січня 2024 року по 30 листопада 2025 року, в іншій частині позову слід відмовити з підстав добровільного погашення боргу.
Щодо розподілу судових витрат, то суд прийшов до наступних висновків.
Судові витрати складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3328,00 грн /а.с.7/.
Беручи до уваги, що відповідачі позов не визнали, проте, погасили основну частину боргу в добровільному порядку після відкриття провадження, а також, ураховуючи, що вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд приходить до висновку, що на користь позивача з відповідачів слід стягнути судовий збір в розмірі 3328,00 грн в рівних частках, тобто, по 1664,00 грн з кожної.
Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Позов Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 217 гривень 83 коп. 3% річних та 592 гривень 25 коп. інфляційних втрат за період з 01 січня 2024 року по 31 листопада 2025 року, всього стягнути 810 (вісімсот десять) гривень 08 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір в розмірі 3328 гривень 00 копійок в рівних частках, тобто, по 1664 (одній тисячі шістсот шістдесят чотири) гривні 00 копійок з кожної.
В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: Львівське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (юридична адреса: 79040, м. Львів, вул. Д.Апостола,1; ЄДРПОУ 05506460).
Відповідачі: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 ; РНОКП: НОМЕР_2 );
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 ; РНОКП: НОМЕР_3 ).

Суддя: 
Оригінал рішення.