ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"15" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/749/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №916/749/26
за позовом Білгород-Дністровської міської ради (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, код ЄДРПОУ 26275763) 
до відповідача Фізичної особи - підприємця Павленко Яни Григорівни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 
про стягнення 279 338,27грн., - 
ВСТАНОВИВ:

Білгород-Дністровська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи підприємця Павленко Яни Григорівни про стягнення 279 338,27грн.
Ухвалою від 05.03.2026р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Білгород-Дністровської міської ради було залишено без руху.
10.03.2026р. до господарського суду надійшла заява (вх. №30265/25) Білгород-Дністровської міської ради про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.03.2026р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/749/26. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.
Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Як вбачається з матеріалів справи, надіслана судом відповідачу рекомендованим листом з позначкою "Судова повістка" ухвала про відкриття провадження у справі була повернута поштовою установою з відміткою "адресат відсутній за вказаною адерсою" 
Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресами місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.
Отже, оскільки ухвала суд про відкриття провадження у справі направлена судом за належною адресою відповідача і повернута поштою, суд доходить висновку, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.
Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи суд встановив.
Як вказує позивач, відповідач, є власникам будівлі магазина з підвалом за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 54-б, на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, реєстровий № 1312 та договору дарування від 26.12.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу, реєстровий № 2940, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо суб`єкта, інформаційна довідка № 424940684 від 01.05.2025 р. 
Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 5110300000:01:002:0677, місце розташування: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вулиця Михайлівська, 54-б., що підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0000185892026 від 09.02.2026 року.
За посиланнями позивача, Рішенням Білгород-Дністровської міської Ради № 1418-VII від 24.09.2020р. «Про перехід права оренди на земельну ділянку по вул. Михайлівська, 54-б» припинено право оренди попереднім власником нерухомого майна та орендарем земельної ділянки комунальної власності та передано Павленко Яні Григорівні в оренду строком на 25 (двадцять п`ять) років земельну ділянку площею 0,0455 га, кадастровий номер: 5110300000:01:002:0677, за місцем розташування: м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 54-б, цільове призначення згідно КВЦПЗ 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання - для експлуатації та обслуговування магазину, у зв`язку з набуттям права власності на будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці.
Позивач наголошує, що Договір оренди щодо вказаної земельної ділянки між відповідачем та Білгород-Дністровською міською радою укладено лише 18.02.2025 року, отже, з моменту набуття права власності на нерухоме майно до укладання договору оренди відповідач користувався зазначеною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, що підтверджується Інформаційною довідкою № 463386855 від 09.02.2026 року 
Позивач зазначає, що внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів та несплати відповідачем орендної плати, Білгород-Дністровська міська територіальна громада в особі Білгород-Дністровської міської ради не отримала доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку згідно вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
Таким чином, на переконання позивача, відповідач зберіг кошти, не сплативши орендну плату за користування земельною ділянкою, тим самим збільшив вартість власного майна, а Білгород-Дністровська міська рада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати). Тобто відбувся факт безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати Відповідачем за рахунок Білгород-Дністровської міської ради.
На переконання позивача, з огляду на викладене відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
За посиланнями позивача, Білгород-Дністровська міська рада неодноразово вживала заходи щодо спонукання до погашення заборгованості відповідачем в різні періоди часу. Питання ухилення від укладання договору оренди та відсутності оплати за користування даною земельною ділянкою розглядалось на засіданні Комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. В результаті роботи комісії 15.08.2022 року між територіальною громадою міста Білгород-Дністровський в особі позивача та відповідачем від імені якої діяв Шевчук Богдан Григорович на підставі довіреності від 13.09.2021 року посвідченої приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області в добровільному порядку було укладено договір про відшкодування збитків заподіяних використанням земельної ділянки комунальної власності у місті Білгород-Дністровському без правовстановлюючих документів. Укладаючи Договір сторони домовились про відшкодування збитків заподіяних використанням земельної ділянки комунальної власності без правовстановлюючих документів площею 0,0455 га, розташованої на території м. Білгород-Дністровського, по вул. Михайлівська, 54-б кадастровий номер 5110300000:01:002:0677, цільове призначення згідно КВЦПЗ 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання - для експлуатації та обслуговування магазину.
Поряд з цим, як вказує позивач, умови Договору виконано не було. Грошові кошти за користування земельною ділянкою до міського бюджету не надходили.
Позивач наголошує, що оскільки відповідач є власником нерухомого майна, а отже використовує земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м. Білгород-Дністровський в особі Білгород-Дністровської міської ради за відсутності належним чином оформлених і зареєстрованих речових прав на неї, без сплати орендної плати за землю, то він, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої ст. 1212 ЦК України. Таким чином, земельна ділянка комунальної власності по вулиці Михайлівська, 54б, в м. Білгород-Дністровський Одеської області кадастровий номер 5110300000:01:002:067 площею 0,0455 га, яку використовує відповідач для обслуговування будівель та спору торгівлі, сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні законодавства.
Рішенням міської ради від 17.04.2008 р. № 473-V «Про визначення та встановлення орендної плати за землю в місті Білгород-Дністровському» затверджено Додаток № 1 «Коефієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф)» в новій редакції, відповідно до якого коефіцієнт за користування земель для обслуговування магазину, кафе, бару, більярдної, приміщення для розміщення гральних автоматів складає 7%.
Білгород-Дністровська міська рада для здійснення розрахунку безпідставно збережених коштів застосовувала Витяги з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки сформований 01.01.2020 року та 17.02.2025 року, та за розрахунком позивача загальна сума безпідставно збережених коштів становить 201 118,84 грн.
За посиланнями позивача, поза межами розрахункового періоду на бюджетний рахунок міської ради за договором про відшкодування збитків від відповідача надійшло грошові кошти в сумі 5 309,10 грн., з урахуванням чого сума безпідставно збережених коштів відповідачем становить 195 809,74грн, які він зобов`язаний повернути Білгород-Дністровській міській раді на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Крім того відповідно до положень ст. 625 ЦК України, позивачем було нараховано відповідачу інфляційні витрати в сумі 74 072,73грн. та 3% річних в розмірі 9 455,81грн. 
Отже посилаючись на вищенаведені обставини Білгород-Дністровської міської ради звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).
Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Зважаючи на викладене, охоронюваний законом інтерес характеризується такими ознаками: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає відповідача.
Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Тобто інтерес позивачів має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
На думку суду, позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, який відповідає тим, що передбачені законодавством, та забезпечить відновлення порушеного права позивача.
Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним позивачем в позовній заяві, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Як встановлено судом, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №424940684 від 01.05.2025 року відповідач є власникам будівлі магазина з підвалом за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 54-б, реєстраційний номер об`єкта 271615751103.
Поряд з цим, земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно відповідача є комунальною власністю територіальної громади м. Білгород-Дністровський, сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером 5110300000:01:008:0087, площею 0,0455 га, вид цільового призначення - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Позивачем зазначалось, та, відповідно, відповідачем не було спростовано належними доказами факт того, що договір оренди з відповідачем до 18.02.2025р. укладено не було право користування земельною ділянкою не оформлено, не зареєстровано, звернення від відповідача до міської ради з цього приводу не надходили.
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Згідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у Земельному кодексу України. Так, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. (ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України).
Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт е частини першої статті 141 Земельного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 статті 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
У випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України.
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Зазначені правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17, від 09 листопада 2021 р. у справі № 905/1680/20.
Приймаючи до уваги, що судом встановлено факт відсутності у відповідача правової підстави для набуття земельної ділянки із кадастровим номером 5110300000:01:002:0677 у користування, суд вважає, що є підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Статтею 22 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата справляється у грошовій формі. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.
Як зазначено судом по тексту рішення вище, рішенням Міської ради від 17.04.2008 р. № 473-V «Про визначення та встановлення орендної плати за землю в місті Білгород-Дністровському» затверджено Додаток № 1 «Коефієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф)» в новій редакції, відповідно до якого коефіцієнт за користування земель для обслуговування магазину, кафе, бару, більярдної, приміщення для розміщення гральних автоматів складає 7%.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 1267 від 28.09.2020 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 439 838,00 грн. Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 390 від 08.02.2021 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 497 385,40 грн. Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 14548 від 17.06.2022 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 547 123,05 грн. Відповідно до Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9911651652023 від 16.02.2023 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 629 682,42 грн. Відповідно до Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9955678372024 від 04.12.2024 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 662 037,64 грн. Відповідно до Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9915802502025 від 27.01.2025 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 741 183,50 грн.
Позивачем було здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів який з урахуванням часткового надходження від відповідача грошових коштів в сумі 5 309,10грн. становить 195 809,74грн. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів судом встановлено, що його складено у відповідності до приписів чинного законодавства, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення 195 809,74грн. безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю користування земельною ділянкою площею 0,0445 га, кадастровий номер 5110300000:01:002:0677, без правовстановлюючих документів. 
Крім того, виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки також випливає з вимог ст. 625 ЦК України. 
Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством. 
Стосовно інфляційних втрат, то відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 року у справі № 910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.
Перевіривши надані позивачем розрахунки сум 3% річних та інфляційних витрат, суд встановив, що відповідні розрахунки здійснені належним чином та відповідають вимогам чинного законодавства, з урахуванням чого позовні вимоги Білгород-Дністровської міської ради в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 9 455,81грн. та інфляційних витрат в сумі 74 072,73грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд зазначає, що наданого позивачем розрахунку інфляційних витрат вбачається, що загальна сума інфляційних витрат складає 81 307,96грн., проте враховуючи що відповідна сума більша ніж заявлена до стягнення, стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати в розмірі 74 072,73грн. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.
Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Білгород-Дністровської міської ради є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, 
УХВАЛИВ:

1. Позов Білгород-Дністровської міської ради (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, код ЄДРПОУ 26275763) до Фізичної особи - підприємця Павленко Яни Григорівни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) - задовольнити повністю. 
2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Павленко Яни Григорівни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Білгород-Дністровської міської ради (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, код ЄДРПОУ 26275763) безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за землю за користування земельною ділянкою кадастровий номер 5110300000:01:002:0677, площею 0,0445 га, без правовстановлюючих документів в сумі 195 809 (сто дев`яносто п`ять тисяч вісімсот дев`ять)грн. 74коп., інфляційні витрати в розмірі 74 072 (сімдесят чотири тисячі сімдесят дві)грн. 73коп., 3%річних в сумі 9 455 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять)грн. 81коп. та судовий збір в розмірі 3 352 (три тисячі триста п`ятдесят дві)грн. 02коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне рішення складено  15 травня 2026 р.

Суддя К.Ф. Погребна