Справа № 943/408/26 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б. 
Провадження № 33/811/785/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., при секретарі Ластівці Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Сімутіна Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , на постанови судді Буського районного суду Львівської області від 21 квітня 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) в дохід держави із позбавленням його права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.
Згідно з постановою судді, 27 лютого 2026 року о 13 год. 50 хв. на автодорозі М06 Київ-Чоп, 497 км. + 700 м. (с. Новий Милятин Золочівського району Львівської області) водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці; неприродня блідість обличчя; зіниці очей, які не реагують на світло), а від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанови судді та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставин справи, тому постанова підлягає скасуванню.
ОСОБА_1 , захисник Сімутін Р.В., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.
ОСОБА_1 , захисник Сімутін Р.В. подали письмові пояснення в яких зазначили, що матеріали справи не містять належної фіксації ознак наркотичного сп`яніння, що вказані у протоколі та рапорті працівника поліції. У матеріалах справи відсутні докази відмови від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі, а застосований до нього порядок огляду не відповідає встановленому законом порядку.
Звертає увагу на те, що суд дійшов висновку про затягування ОСОБА_1 часу та імітацією фізіологічної неспроможності пройти огляд. Однак, такий висновок не підтверджується доказами. Навпаки ОСОБА_1 погодився пройти огляд в медичному закладі, перебував у медичному закладі тривалий час, виконував вказівки лікаря та поліцейських, вживав воду для отримання необхідного обсягу біологічного матеріалу, неодноразово намагався завершити процедуру огляду та пропонував проведення дослідження іншим способом. Лікар, який проводив огляд у випадку фізіологічної неспроможності здати для дослідження біологічний матеріал (сечу) не запропонував альтернативного варіанту здати кров або інший біологічний матеріал, що вважає порушенням.
Також КНП «Буська центральна районна лікарня» не надала відповіді на адвокатський запит чи проходив лікар ОСОБА_2 , який здійснював огляд тематичне вдосконалення за відповідною програмою.
Звертає увагу на те, що не міг здати сечу через фізіологічні причини, та не відмовлявся від огляду. 
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.
Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
З протоколу серії ЕПР1 № 602159 від 27 лютого 2026 року (а.с. 1,2) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, зіниці ока не реагують на світло.
З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.
Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції зупинили транспортний засіб марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Під час спілкування із ОСОБА_1 поліцейський виявив у нього ознаки наркотичного сп`яніння, тому пред`явив вимогу про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 тривалий час не погоджувався на огляд, однак через деякий час вказав, що пройде огляд, тому був доставлений до медичного закладу. В медичному закладі ОСОБА_1 протягом тривалого час не зміг здати достатню кількість біологічного середовища сечі, говорив, що через фізіологічні причини. Як лікар так і працівники поліції роз`яснили, що не здача біологічного середовища є наслідком відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Поведінка ОСОБА_1 була розцінена поліцейськими, як відмова від огляду, що стало наслідком складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Поведінка ОСОБА_1 унеможливлювала проведення медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, а отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження огляду відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги, вказують на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а отже і на факт вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від факту перебування особи у такому стані.
Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції про доведеність відмови ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Що стосується тверджень адвоката про те, що ОСОБА_1 не було запропоновано здати інші зразки біологічного середовища такі є необґрунтованими.

Тестування на виявлення наркотичних речовин проводиться для того, щоб довести, що в організмі людини дійсно присутні заборонені препарати. Для цього існують певні методи та способи діагностики, до яких відноситься і лабораторне дослідження. Проведення тесту за допомогою тест-систем є лабораторним дослідженням, який дозволений МОЗ України і застосовується в медичних закладах України.
Твердження апелянта стосовно того, що ОСОБА_1 був готовий здати кров чи інші біологічні зразки, однак йому цього ніхто не пропонував, є безпідставним, при цьому, у відповідності до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» № 1452/735 від 09.11.2015 предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Також може використовуватись і кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти інші біологічні зразки. Тобто, тільки в силу певних обставин, коли водій без свідомості чи перебуває в важкому стані і у нього неможливо відібрати біологічне середовище (сечу), предметом дослідження можуть бути інші біологічні середовища, в тому числі і кров.
Перевірка на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише в медичних закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення лабораторного дослідження біоматеріалу, і тільки лікар-нарколог, керуючись Інструкцією та методичними рекомендаціями МОЗ України визначає, яку саме біологічну речовину необхідно відібрати у обстежуваної особи.
Оскільки ОСОБА_1 перебував у свідомості та не перебував у важкому стані, вважаю, що дії працівника медичного закладу охорони здоров`я та працівників поліції відповідали положенням закону та були проведені з урахуванням медичної специфіки обстеження осіб на стан сп`яніння.
Окремо суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.п. 1.1 методичних рекомендацій «Порядку відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організацією проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», узгоджених Департаментом розвитку медичної допомоги МОЗ України від 18.01.2011р., для визначення стану алкогольного сп`яніння об`єктом дослідження може бути кров, слина, сеча, для визначення стану наркотичного сп`яніння сеча. Атестовані в Україні методики на визначення наркотичних речовин по крові відсутні.
Крім того, на переконання суду апеляційної інстанції, неможливість здавання сечі має бути реальною, зумовленою по-перше, медичними показниками, та неможливість здати сечу у закладі охорони здоров`я має бути підтверджена відповідними доказами, оскільки така неможливість не виникає раптово, а їй передують відповідні обставини.
Між тим також слід врахувати, що особа не позбавлена можливості за власним бажанням надавати докази своєї невинуватості, проте у даному випадку ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження фізіологічної неможливості здати сечу на дослідження. Суд апеляційної наголошує, що особа, яка прагне довести свою невинуватість, беззаперечно вчиняє активні дії щодо свого захисту, а не обмежується пасивною поведінкою, залишаючи вирішення зазначеного питання на повноважні органи.
Крім суд апеляційної інстанції наголошує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів щодо наявності медичних протипоказань у ОСОБА_1 для здавання сечі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що за відсутності фізіологічних перешкод здорова людина після вживання води протягом двох годин забезпечує здачу необхідної кількості рідини.
Таким чином, враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що оскаржувана постанова є незаконною, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, не мають під собою підґрунтя, та не підлягають задоволенню.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, оскільки такий огляд проводиться лише в медичному закладі.
Щодо доводів захисника про відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.
Законом не передбачено проведення окремого огляду для виявлення ознак сп`яніння, такі ознаки встановлюються під час спілкування водія із поліцейськими та констатуються за внутрішнім переконанням поліцейського. Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані сп`яніння, відбувається не через оспорювання наявності ознак, а за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку, в медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 , проте останній відмовився від огляду.
Наявні у матеріалах справи відеозаписи відображають події адміністративних правопорушень, зокрема, присутність ОСОБА_1 у медичному закладі, та містять відомості, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а тому обґрунтовано судом взяті до уваги.
Під час апеляційного розгляду справи стороною захисту не були спростовані об`єктивні висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозапису, як належному та допустимому доказу, який містить фіксацію обставин, які мають значення для справи, та які є достатніми для вирішення питання про наявність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги, що його огляд на стан сп`яніння проведено із порушенням «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» № 1452/735 від 09.11.2015, є також неспроможними, оскільки суд апеляційної інстанції порушень під час огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння не встановив, оскільки процедура огляду на стан сп`яніння передбачала здавання ОСОБА_1 сечі в умовах закладу охорони здоров`я, та вказану вимогу ОСОБА_1 не виконав, медичні докази на підтвердження такої неможливості не надані.
Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Постанову судді Буського районного суду Львівської області від 21 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, апеляційну скаргу останнього – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя Львівського апеляційного суду   Т.М. Урдюк