УХВАЛА

15 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/7197/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Баранця О. М., Вронської Г. О., 

розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2026
(головуючий - Корсак В. А., судді: Алданова С. О., Євсіков О. О.)

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,
про стягнення 828 952,86 грн.
ВСТАНОВИВ:
1. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ", третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача ОСОБА_1 , про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 828 952,86 грн.
2. Позов обґрунтовано тим, що позивач (страховик потерпілого за договором КАСКО) звернулося з позовом до відповідача (страховика винуватця ДТП за міжнародним полісом "Зелена картка") про стягнення 828 952,86 грн страхового відшкодування в порядку суброгації. ДТП за участю двох українських автомобілів сталася 06.04.2023 на території Республіки Польща. Позивач виплатив своєму клієнту повну вартість ремонту та доставки авто, а відповідач виплатив позивачу лише ліміт за українським законодавством - 160 000,00 грн, вважаючи, що польські (вищі) ліміти тут не застосовуються.
3. Відповідач з позовом не погодився посилаючись на те, що оскільки обидва учасники ДТП (транспортні засоби) зареєстровані в Україні, тобто іншій країні, де сталася ДТП (Республіка Польща), застосування підлягає не право держави, де відбулася пригода, а право держави реєстрації транспортних засобів, а тому страхова виплата має здійснюватися за лімітами відповідальності встановленими правом України. Також відповідач не погодився з розміром збитку, який вимагає стягнути позивач.
4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2025 у цій справі у задоволенні позову відмовлено повністю.
5. Суд керувався Конвенцією про право, що застосовується до ДТП (Гаага, 1971), в статті 3 якої встановлено загальне правило, що застосовується право країни ДТП (Польщі). Проте стаття 4 Конвенції містить виняток: якщо у ДТП причетні кілька транспортних засобів, але всі вони зареєстровані в одній державі, застосовується внутрішнє право держави їх реєстрації. Оскільки обидва автомобілі зареєстровані в Україні, за висновком суду застосуванню підлягає право України, а не Польщі. Також суд виснував, що згідно з чинним на момент ДТП українським законодавством, ліміт відповідальності за шкоду майну становив 160 000,00 грн, оскільки відповідач цей ліміт виплатив, тому його зобов`язання перед позивачем є виконаним, а підстави для стягнення решти суми у розмірі 828 952,86 грн за лімітами Польщі відсутні.
6. 20.05.2026 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанціії скасував та прийняв нове рішення, яким позов задовольнив; стягнув з відповідача на користь позивача 828 952,86 грн страхового відшкодування в порядку суброгації, 9 947,43 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції у цій справі, а також 14 921,15 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
7. Суд апеляційної інстанції вважав помилковими висновки суду першої інстанції про те, що спільне місце реєстрації автомобілів в Україні активує винятки статті 4 Гаазької конвенції 1971 року та звужує ліміт до 160 000,00 грн, з огляду на те, що суд допустив фрагментарне тлумачення міжнародного договору у регресних/суброгаційних спорах із міжнародним елементом, адже Конвенція регулює виключно питання визначення права для первинної відповідальності (між самими водіями/власниками авто та потерпілими), разом з тим виводить за межі свого регулювання спори між страховиками щодо компенсації виплаченого відшкодування. Правовідносини між страховими компаніями щодо стягнення сум виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу чи суброгації за договорами міжнародного страхування "Зелена картка" вилучені з-під регулювання Конвенції про право, що застосовується до дорожньо-транспортних пригод 1971 року; обсяг зобов`язань страховика за "Зеленою карткою" визначається лімітами та матеріальним правом країни, де відбулася пригода, оскільки сертифікат діє "на умовах країни відвідання". Оскільки фактична вартість ремонту на СТО офіційного дилера склала 961 012,64 грн, що не перевищує ринкову вартість автомобіля, позивач правомірно виплатив суму без зносу (згідно з пунктом 15 договору) та набув право її повного зворотного витребування від страховика винуватця в межах ліміту країни відвідання. Таким чином сума збитків, заявлена позивачем, підлягає стягненню повністю, включно з вартістю запчастин та матеріалів, визначеною оцінювачем з урахуванням ПДВ.
8. 09.06.2026 відповідач надіслав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
9. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.
10. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
11. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
12. Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
13. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
14. Позов у цій справі подано у 2025 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлено у розмірі 3 028, 00 грн.
15. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
16. Предметом позову у цій справі є стягнення 828 952,86 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 3 028,00 грн = 1 514 000, 00 грн) станом на час звернення з позовною заявою. 
17. Відповідач у касаційній скарзі визначив, що підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції є випадки, передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України.
18. Натомість норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України визначає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
19. Скаржник у касаційній скарзі не зазначає жодних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
20. Верховний Суд вивчив та проаналізував зміст оскаржуваного судового рішення, а також матеріали поданої касаційної скарги, не вбачає підстав для прийняття до розгляду касаційної скарги, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК, тому дійшов висновку, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
21. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
22. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
23. Зважаючи на те, що скаржник не зазначив підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/7197/25 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2026.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді О. Баранець

Г. Вронська