ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1002/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Антимонопольного комітету України: Попов Я.О.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА": Волкова М.Ю.,
від державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 (суддя в І інстанції Малярчук І.А.,) повний текст якої складено 17.02.2026, в м. Одесі
про розгляд скарги Антимонопольного комітету України
про визнання протиправними дій державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни із винесення постанови від 12.11.2025 про закінчення ВП №78795832 та її скасування
у справі №916/1002/24
за позовом: Антимонопольного комітету України 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" 
про зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Антимонопольний комітет України звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА", в якій просив суд:
– зобов`язати ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" виконати пункт 6 резолютивної частини рішення Комітету від 16.12.2016 №551-р, а саме: усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (в тому числі розробити та застосувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет);
– зобов`язати ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" виконати пункт 8 резолютивної частини рішення Комітету від 16.12.2016 №551-р, а саме усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення обмежень замовлених покупцями обсягів сигарет та умов, що їм сприяють.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.06.2024, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 та постановою Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №916/1002/24 позов задоволено.
Зобов`язано ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" виконати пункт 6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 № 551-р, а саме усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (у тому числі розробити та застосувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет).
Зобов`язано ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" виконати пункт 8 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 № 551-р, а саме усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення обмежень замовлених покупцями обсягів сигарет та умов, що їм сприяють.
На виконання рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі №916/1002/24 судом видано наказ від 07.02.2025 № 916/1002/24.
17.11.2025 Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду Одеської області зі скаргою про визнання протиправними дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни із винесення постанови від 12.11.2025 про закінчення ВП №78795832 та скасування постанови Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), винесеної державним виконавцем Шевченко Марини Тарасівни від 12.11.2025 про закінчення ВП №78795832.
В обґрунтування заяви зазначено, що постановою державного виконавця від 12.11.2025 виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з нібито фактичним виконанням рішення боржником. Підставою для цього стали пояснення керівника ТОВ «ТЕДІС Україна» від 04.11.2025. 
Водночас АМКУ вказує, що доводи боржника щодо виконання рішення вже були предметом оцінки судів у справі №916/1002/24, які дійшли висновку про невиконання зобов`язальної частини рішення Комітету.
Крім того, скаржник посилається на положення Закону України «Про Антимонопольний комітет України», відповідно до яких саме Комітет є державним органом, уповноваженим здійснювати контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції та виконанням власних рішень. Також АМКУ зазначає, що відповідно до Порядку контролю за виконанням рішень органів Комітету, затвердженого наказами Комітету №27-ОД від 18.03.2024 та №158 від 30.12.2010, перевірка фактичного виконання зобов`язальної частини рішення Комітету належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету України.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/1002/24 відмовлено у задоволенні скарги Антимонопольного комітету України від 17.11.2025 за вх.№2-1791/25 про визнання протиправними дій державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни із винесення постанови від 12.11.2025 про закінчення ВП №78795832 та її скасування у справі №916/1002/24.
Суд дійшов висновку, що Антимонопольним комітетом України не надано належних та допустимих доказів невиконання ТОВ «Тедіс Україна» рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі №916/1002/24. Незгода скаржника з оцінкою державним виконавцем наданих боржником документів сама по собі не свідчить про незаконність постанови про закінчення виконавчого провадження. Скаржником не спростовано доводи боржника щодо виконання покладених на нього зобов`язань та не доведено фактів ухилення від виконання судового рішення. За відсутності таких доказів підстави для втручання суду у дії державного виконавця відсутні.
Посилання скаржника на повноваження Антимонопольного комітету України щодо контролю за виконанням рішень є необґрунтованими, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не наділяє Комітет повноваженнями контролю за виконанням судових рішень у межах виконавчого провадження. Порядок контролю за виконанням рішень органів Антимонопольного комітету України регулює внутрішні механізми контролю за виконанням рішень Комітету та не встановлює додаткових повноважень у сфері примусового виконання судових рішень.
Судом також враховано, що з матеріалів справи вбачається суттєве скорочення господарської діяльності ТОВ «Тедіс Україна», а тому оцінка державним виконавцем фактичного виконання рішення здійснювалася з урахуванням реального стану діяльності боржника. При цьому втручання суду у дискреційні повноваження державного виконавця можливе лише у разі доведеного порушення закону, чого у даному випадку не встановлено.
Щодо посилань відповідача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі №910/8122/21, яким визнано недійсним та скасовано рішення Антимонопольного комітету України “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” від 17.03.2021 № 151-р у справі № 126-26.13/104-18, яке визначено підставою позову у справі № 916/1002/24, суд зазначає, що на момент подання скарги така справа ще перебувала на розгляді, а згодом Верховним Судом було відкрито касаційне провадження. Відтак зазначені обставини не впливають на вирішення цієї скарги.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги Антимонопольного комітету України на дії державного виконавця та скасування постанови від 12.11.2025 про закінчення виконавчого провадження №78795832.
Не погодившись з ухваленим рішенням, Антимонопольний комітет України звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№792/25 від 25.02.2026), в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/1002/24 скасувати; ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу та скасувати постанову виконавця.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно погодився з висновком про виконання ТОВ «ТЕДІС Україна» рішення у справі №916/1002/24. На думку Комітету, суд не врахував, що рішеннями у цій справі вже встановлено невиконання пункту 6 рішення АМКУ №551-р.
Також апелянт зазначає, що державний виконавець був введений боржником в оману щодо нібито добровільного виконання рішення. Комітет наголошує, що скорочення господарської діяльності ТОВ «ТЕДІС Україна» не свідчить про припинення порушення, оскільки діяльність товариства фактично триває. Надана фінансова звітність, на думку скаржника, лише підтверджує зменшення обсягів діяльності, але не доводить припинення реалізації тютюнових виробів чи виконання зобов`язань, визначених рішенням АМКУ.
Крім того, Комітет вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність у АМКУ повноважень щодо оцінки виконання рішення. Апелянт зазначає, що ВДВС має відповідні права та обов`язки звертатись, в тому числі, до органів державної із листами та вимогами про надання інформації (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, оскільки саме Комітет є спеціальним органом, який має забезпечувати державний захист конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель та з огляду на те, що саме Комітетом прийнято рішення про відповідне порушення ТОВ «ТЕДІС Україна» законодавства про захист економічної конкуренції, саме Комітет має виключне право встановлювати факт наявності/відсутності правопорушення у сфері захисту економічної конкуренції, а тому саме Комітет може встановити факт наявності чи відсутності такого порушення, виконання зобов`язальної частини рішення Комітету , яка в подальшому підтверджена судовим рішенням та підлягає примусовому виконанню. 
Зважаючи на це, ВДВС неуповноважений на встановлення наявності чи відсутності факту порушення законодавства про захист економічної конкуренції, тому він мав би звернутись до уповноваженого органу державної влади – Комітету з метою аналізу відповідної інформації згідно покладених на нього Законами України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист економічної конкуренції» повноважень для вирішення питання про виконання ТОВ «ТЕДІС України» рішення від 16.12.2016 № 551-р. 
При цьому, суд першої інстанції проігнорував той факт, що наказом Комітету від 18.03.2024 № 27-ОД, було визначено, що саме Комітет має право прийняти відповідне рішення про виконання/невиконання зобов`язальної частини, в якій формі та в який спосіб. Комітет не зазначав, що ВДВС порушив наказ від 18.03.2024 № 27-ОД, а лише вказувалось на те, що ВДВС вийшовши за межі власної компетенції та самостійно встановив, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції усунуто. Однак, такі повноваження має виключно Комітет, ані ВДВС, ані суд не мають таких повноважень, таким чином ВДВС прийнято рішення з перевищенням власної компетенції.
У відзиві на апеляційну скаргу ВДВС зазначив, що 04.11.2025 від ТОВ «Тедіс Україна» надійшли пояснення щодо виконання рішення суду та документи на їх підтвердження, зокрема фінансова звітність, бухгалтерська довідка та відомості про майно і кошти товариства.
Боржник повідомив, що зобов`язання за рішенням АМКУ №551-р виконані добровільно, а з березня 2023 року товариство фактично припинило діяльність з оптової та роздрібної торгівлі тютюновими виробами. Загальна сума доходу та витрат за 2024 рік скоротилась на 99,5%, запаси ліквідовано повністю, грошові кошти та їх еквіваленти в балансі відсутні. За твердженням ТОВ «Тедіс Україна», через припинення дистрибуції та реалізації сигарет усунуто й порушення конкурентного законодавства.
На підставі поданих пояснень та документів 12.11.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №78795832 у зв`язку з фактичним виконанням рішення відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Також у відзиві ВДВС просить суд здійснювати розгляд справи без участі представника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що АМКУ не надав жодних належних доказів невиконання ТОВ «Тедіс Україна» рішення №551-р, не спростував подані боржником докази виконання та не визначив, якими саме доказами має підтверджуватися виконання відповідних зобов`язань.
Також відповідач посилається на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі №910/8122/21, якою визнано недійсним рішення АМКУ №151-р та встановлено виконання ТОВ «Тедіс Україна» пунктів 6– 8 рішення АМКУ №551-р. Зокрема, суд дійшов висновку про усунення порушень конкурентного законодавства та виконання вимог щодо механізму ціноутворення і звітності.
Крім того, у відзиві зазначено, що факт виконання рішення №551-р підтверджується судовими рішеннями у справі №916/2229/18 та науковим дослідженням щодо механізму ціноутворення ТОВ «Тедіс Україна». Відтак, на думку відповідача, ухвала суду першої інстанції є законною, а скарга АМКУ задоволенню не підлягає.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 19.05.2026 об 11:30.
В судовому засіданні 19.05.2026 брали участь представники позивача та відповідача. Від ВДВС участі не брали, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у відзиві на апеляційну скаргу просили суд здійснювати розгляд справи без участі представника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представника ВДВС за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
За приписами частини першої статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно зі статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Як передбачено частиною першою статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню..
Згідно з положеннями статті 2 названого Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема обов`язковості виконання рішень.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Згідно зі статтею 339-1 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Положеннями статті 341 ГПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
При цьому колегія суддів враховує, що у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 Конвенції як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
У справі "Глоба проти України" (заява №15729/07, §§ 26, 27) ЄСПЛ зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності. Суд також повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. також рішення від 07.06.2005 у справі "Фуклев проти України", заява №71186/01, § 84).
Аналіз статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання (постанова Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №19/5009/1481/11).
Установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів (правові висновки Верховного Суду у пункті 13 постанови від 30.08.2018 у справі №916/4106/14 та підпункті 8.12 постанови від 25.09.2020 у справі №924/315/17).
У контексті доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції судова колегія зазначає, що в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень лише у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами у цій справі, Антимонопольний комітет України у березні 2024 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА", в якій просив суд:
- зобов`язати ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" виконати пункт 6 резолютивної частини рішення Комітету від 16.12.2016 №551-р, а саме: усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (в тому числі розробити та застосувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет);
- зобов`язати ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" виконати пункт 8 резолютивної частини рішення Комітету від 16.12.2016 №551-р, а саме усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення обмежень замовлених покупцями обсягів сигарет та умов, що їм сприяють.
В обґрунтування позовних вимог зазначено таке.
Рішенням №551-р АМКУ визнав, що у 2013– 2015 роках ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» займало монопольне становище на ринку дистрибуції сигарет та вчинило порушення, передбачені п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у зв`язку з чим Товариство було зобов`язано усунути відповідні порушення. Постановою Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/3047/17 Рішення №551-р було змінено лише частково, без зміни суті покладених на відповідача зобов`язань, а в іншій частині залишено чинним. У справі №916/2229/18 провадження в частині зобов`язання виконати п.п. 6, 7, 8 Рішення №551-р було закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки суди дійшли висновку про добровільне виконання відповідачем відповідних зобов`язань. Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що питання подальшого дотримання ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» вимог антимонопольного законодавства може бути предметом окремої перевірки.
У подальшому АМКУ прийняв Рішення №151-р від 17.03.2021, яким встановив, що ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» виконало Рішення №551-р не в повному обсязі, зокрема щодо пунктів 6 та 8 його резолютивної частини. У задоволенні позову Товариства про визнання недійсним та скасування Рішення №151-р у справі №910/8122/21 судами відмовлено, а відповідне рішення Комітету залишено чинним.
Враховуючи встановлення в передбаченому законодавством порядку (шляхом розгляду справи Комітету, за результатами якого ухвалено Рішення № 151-р) факту невиконання ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" Рішення № 551-р у частині пунктів 6 та 8 його резолютивної частини, позивач просив господарський суд зобов`язати відповідача вчинити обов`язкові для нього дії, названі в прохальній частині позову (у межах справи №916/1002/24).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.06.2024, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 та постановою Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №916/1002/24 позов задоволено.
Зобов`язано ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" виконати пункт 6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 № 551-р, а саме усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (у тому числі розробити та застосувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет).
Зобов`язано ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" виконати пункт 8 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 № 551-р, а саме усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення обмежень замовлених покупцями обсягів сигарет та умов, що їм сприяють.
Під час розгляду справи №916/1002/24 судами було встановлено наступні обставини.
Рішення №551-р та Рішення №151-р є чинними, законними та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» і ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» обов`язковими до виконання. 
При цьому АМКУ встановлено, що ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» не виконало у повному обсязі пункти 6 та 8 Рішення №551-р, зокрема не усунуло причини порушень конкурентного законодавства, не забезпечило застосування прозорого механізму ціноутворення та не усунуло обмеження щодо обсягів замовлення сигарет покупцями. 
Вказані дії були кваліфіковані як порушення, передбачене п. 4 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а доказів протилежного матеріали справи не містять.
Заперечуючи позов, ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» посилалось на висновки судів у справі №916/2229/18, вважаючи, що ними вже встановлено факт виконання пунктів 6, 7, 8 Рішення №551-р. Дійсно, ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.12.2020, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 та постановою Верховного Суду від 01.06.2021, провадження у відповідній частині було закрито через відсутність предмета спору у зв`язку з добровільним виконанням Товариством зобов`язань. Водночас після розгляду справи №916/2229/18 Комітетом проведено окрему перевірку діяльності ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА», наслідком якої стало прийняття Рішення №151-р від 17.03.2021, що на момент ухвалення рішень у справі №916/2229/18 не існувало. Саме це рішення було прийнято за результатами дослідження доказів, отриманих під час розслідування справи №126-26.13/104-18, та оцінки фактичного виконання відповідачем Рішення №551-р по суті, що судами у справі №916/2229/18 не досліджувалось. Отже, висновки судів у справі №916/2229/18 щодо виконання ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» Рішення №551-р не є обов`язковими для суду у цій справі, з огляду на інший склад доказової бази та наявність чинного Рішення №151-р. При цьому предметом розгляду у даній справі є виключно питання фактичного виконання або невиконання ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» пунктів 6 та 8 Рішення №551-р. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №910/7898/23, де зазначено, що господарський суд не наділений повноваженнями перевіряти доцільність чи можливість виконання рішення АМКУ, якщо таке рішення є чинним і не скасоване у встановленому законом порядку.
З огляду на чинність Рішень №551-р та №151-р, відсутність у матеріалах справи належних і беззаперечних доказів виконання ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» пунктів 6 та 8 Рішення №551-р, а також заперечення АМКУ як органу, уповноваженого здійснювати контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, суди у справі №916/1002/24 дійшли висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача виконати приписи, визначені пунктами 6 та 8 резолютивної частини Рішення №551-р. 
На виконання рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі №916/1002/24 Судом видано наказ від 07.02.2025 № 916/1002/24 про зобов`язання ТОВ «ТЕДІС Україна» виконати пункт 6 резолютивної частини рішення Комітету від 16.12.2016 № 551-р, а саме: усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (в тому числі розробити та застосовувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет).
Вищезазначений наказ був пред`явлений Комітетом до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - ВДВС) для примусового виконання із заявою від 29.07.2025 № 300-29.1/02-1464 про відкриття виконавчого провадження. 
Постановою ВДВС від 07.08.2025 відкрито виконавче провадження ВП № 78795832 з виконання наказу Суду від 07.02.2025 № 916/1002/24 про зобов`язання ТОВ «ТЕДІС Україна» виконати пункт 6 резолютивної частини рішення Комітету від 16.12.2016 № 551-р, а саме: усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (в тому числі розробити та застосовувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет). 
12.11.2025 державним виконавцем Шевченко Мариною Тарасівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 78795832 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 (фактичне повне виконання рішення), статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Проаналізувавши надані відповідачем документи, які, на його думку, свідчать про повне виконання рішення у справі та дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його повним виконанням, судова колегія дійшла висновку про помилковість такого висновку виконавця та відсутність підстав для закінчення ВП № 78795832.
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, постанова державного виконавця Відділу державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом) була винесена виключно на підставі письмових пояснень керівника Боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС Україна» Тараса Корніяченка щодо нібито повного виконання вимог виконавчого документа, до яких було долучено: 
- відомості про кошти та майно ТОВ «ТЕДІС Україна»; 
- звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2025 року; 
- бухгалтерську довідку від 23.09.2025; 
- баланс (Звіт про фінансовий стан) станом на 30.06.2025.
Так, в поясненнях керівник ТОВ «ТЕДІС Україна» Тарас Корніяченко зазначає, зокрема, що: «… відповідно до судового рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2020 (залишеним без змін за результатами апеляційного та касаційного перегляду), зобов`язання згідно з пунктами 6, 7 та 8 резолютивної частини рішення № 551-р були виконані ТОВ «ТЕДІС Україна» добровільно у повному обсязі. Пунктом 259 та відповідно частини 4 резолютивної частини рішення АМКУ від 16.12.2016 прямо наголошено, що порушенням за п.5 ч.2. ст..12 Закону №2210 ТОВ «ТЕДІС Україна» припинено. Починаючи з березня 2023 року по наступний час ТОВ «ТЕДІС Україна» не здійснює діяльність з оптової та/або роздрібної торгівлі тютюновими виробами (рах. 702, 281, 631), про що свідчить Бухгалтерська довідка, Баланс (Звіт про фінансовий стан) (форма № 1), Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) (форма № 2). Загальна сума доходу та витрат за 2024 рік скоротилась на 99,5 %, запаси ліквідовано повністю, грошові кошти та їх еквівалент в балансі відсутні».
У складеному директором ТОВ «ТЕДІС Україна» Тарасом Корніяченко листа за назвою «достовірні відомості про кошти та майно ТОВ «Тедіс Україна»» зазначається, що кошти в гривнях та іноземній валют, інші цінності (дорогоцінні метал, ювелірні вироби тощо) на рахунку станом на поточну дату (22.09.25р.) ПАТ "МТБ БАНК" відсутні. Кошти на рахунках і вкладах у інших банках та фінансових установах, рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами у ТОВ «Тедіс-Україна» відсутні. У ТОВ «Тедіс Україна» в касах або інших сховищах відсутня готівка в національній та іноземній валюті. Майно в інших осіб, а також кошти та майно, належні від інших осіб відсутні. Майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки у власності ТОВ «Тедіс Україна» відсутні.
Крім того, повідомляє про повне добровільне виконання ТОВ «Тедіс Україна» пункту 8 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 року « 551-р, про що свідчать рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2020 (залишеним без змін за результатами апеляційного та касаційного перегляду) та пункт 259, частина 4 резолютивної частини Рішення №151-р. Починаючи з березня 2023 року по наступний час ТОВ «Тедіс Україна» не здійснює діяльність з оптової та/або роздробної торгівлі тютюновими виробами (рах.702, 281, 631), про що свідчить Бухгалтерська довідка, Баланс (Звіт про фінансовий стан» (форма №1), Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма №2). Загальна сума доходу та витрат за 2024 рік скоротилась на 99,5%, запаси ліквідовано повністю, грошові кошти та їх еквіваленти в балансі відсутні. Оскільки ТОВ «Тедіс Україна» припинено діяльність з оптової та/або роздрібної торгівлі тютюновими виробами, причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення обмежень замовлених покупцями обсягів сигарет та умов, що їм сприяють, відповідно, усунуті, а пункт 6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 року №551-р виконано.
Суд першої інстанції погодився з такими доводами Боржника, зазначивши в оскаржуваній ухвалі, що ТОВ «ТЕДІС Україна» суттєво скоротило господарську діяльність та майже припинило її здійснення, а припинення відповідних порушень об`єктивно не може розглядатися у відриві від фактичної відсутності діяльності. Також судом зазначено, що Антимонопольним комітетом України не надано належних та допустимих доказів невиконання ТОВ «Тедіс Україна» рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі №916/1002/24. Незгода скаржника з оцінкою державним виконавцем наданих боржником документів сама по собі не свідчить про незаконність постанови про закінчення виконавчого провадження. Скаржником не спростовано доводи боржника щодо виконання покладених на нього зобов`язань та не доведено фактів ухилення від виконання судового рішення. За відсутності таких доказів підстави для втручання суду у дії державного виконавця відсутні
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права та неповній оцінці фактичних обставин справи.
Судова колегія наголошує, що акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. 
Рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 № 551-р було предметом тривалого судового розгляду, за результатами якого судовим рішенням Господарського суду Одеської області від 13.06.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 та постановою Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №916/1002/24, ТОВ «ТЕДІС Україна» було зобов`язано виконати пункти 6 та 8 резолютивної частини вказаного Рішення № 551-р. 
Спірне рішення АМКУ є чинним, не визнаним недійсним і в силу положень статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є імперативно обов`язковим до виконання. 
На виконання вказаного судового рішення у справі № 916/1002/24 було видано відповідний наказ від 07.02.2025, який і став підставою для відкриття виконавчого провадження.
Судова колегія наголошує, що пояснення керівника Боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС Україна» Тараса Корніяченка щодо нібито повного виконання вимог виконавчого документа, до яких було долучено, складені одноособово відомості про кошти та майно ТОВ «ТЕДІС Україна», звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2025 року, бухгалтерська довідка від 23.09.2025 та баланс (Звіт про фінансовий стан) станом на 30.06.2025 не є належними доказами виконання рішення у справі № 916/1002/24. 
Припинення або скорочення діяльності підприємства в 2025р не є тотожним виконанню зобов`язання, покладеного рішенням АМКУ та судовим рішенням у справі № 916/1002/24, оскільки зміст такого зобов`язання полягає саме у припиненні антиконкурентної поведінки шляхом усунення причин її виникнення та приведення діяльності суб`єкта господарювання у відповідність до вимог конкурентного законодавства.
Суд апеляційної інстанції відзначає, що предметом примусового виконання у даному випадку є не стягнення коштів та не констатація збитковості господарської діяльності боржника, а обов`язок вчинити конкретні дії немайнового характеру, які чітко визначені у рішенні АМКУ а саме: усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (у тому числі розробити, застосувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет (пункт 6 рішення), а також усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення обмежень замовлених покупцями обсягів сигарет та умов, що їм сприяють (пункт 8 рішення).
Отже, для висновку про фактичне виконання судового рішення державний виконавець повинен був встановити саме факт виконання покладених на боржника зобов`язань, визначених у рішенні, а не лише дослідити фінансовий стан товариства боржника.
Судова колегія враховує доводи АМКУ, що надана боржником фінансова звітність лише свідчить про скорочення обсягів діяльності.
При цьому, матеріали не містять будь-якої товарної деталізації та не дають можливості встановити ані факт повного припинення реалізації тютюнових виробів, ані характер здійснюваних господарських операцій. 
Відповідно й матеріали виконавчого провадження не містять декларацій з акцизного податку, оборотно-сальдових відомостей по рахунках реалізації товарів, даних щодо номенклатури реалізованої продукції чи інших документів, які б дозволяли об`єктивно перевірити твердження боржника та вважати виконаними пункти 6 і 8 рішення АМКУ.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що встановлені у рішенні АМКУ обставини та висновки Комітету (як органу зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності), у контексті інкримінованого цим рішенням порушення законодавства про захист економічної конкуренції для відповідача, як суб`єкта якого зобов`язано припинити порушення, є підставою для його активного виконання. 
Таке виконання має відбуватися виключно шляхом реального усунення причин виникнення й припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (у тому числі шляхом розроблення та фактичного застосування прозорого та економічно обґрунтованого механізму ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет), а також ліквідації умов, що сприяють обмеженню обсягів закупівель. 
Саме невиконання відповідачем рішення АМКУ у визначений законом спосіб і стало безпосередньою причиною звернення Комітету до суду з позовом у справі № 916/1002/24.
ТОВ «ТЕДІС Україна» зобов`язане було вчинити активні дії для приведення своєї договірної та цінової політики у відповідність до закону, а не посилатися на збитковість товариства за період після винесення рішення суду .
Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції під час перегляду даної справи, фактичного виконання рішення суду у справі не відбулося. Зокрема, обставин розроблення Боржником та фактичного впровадження прозорого та економічно обґрунтованого механізму ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет матеріали справи не містять, судом встановлено не було, а відповідачем жодним чином не доведено.
Подібна правова позиція щодо необхідності встановлення саме фактичного та повного виконання рішення, а не формального вчинення окремих дій боржником, викладена Верховним Судом у постанові від 22.09.2025 у справі № 916/2317/23. Так, Верховний Суд наголосив, що підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є виключно фактичне виконання рішення у повному обсязі згідно з виконавчим документом, а державний виконавець зобов`язаний перевірити реальне усунення порушення, встановленого судовим рішенням та рішенням Антимонопольного комітету України. При цьому виконавець не вправі обмежуватись лише формальними повідомленнями боржника або документами, які опосередковано свідчать про певні зміни у діяльності суб`єкта господарювання, без встановлення обставин реального виконання покладеного на нього обов`язку.
У вказаній постанові Верховний Суд звернув увагу, що рішення АМК, яке набрало законної сили та було підтверджене судами, є обов`язковим до виконання, а суть виконання такого рішення повинна оцінюватися саме через усунення встановленого порушення конкурентного законодавства. Суд касаційної інстанції зазначив, що дії боржника, які не призводять до фактичного усунення порушення, не можуть вважатися належним виконанням рішення суду та рішення АМК. Саме з цих підстав Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про передчасність закінчення виконавчого провадження, оскільки матеріали виконавчого провадження не підтверджували реального виконання рішення у спосіб та в обсязі, визначених виконавчим документом.
Окрім цього, відповідно п. п. 1-6 абз. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: 1) розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; 2) приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; 3) розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; 4) перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; 5) при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
Отже, Антимонопольний комітет України як державний орган із спеціальним статусом, основним завданням якого є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції та до повноважень якого віднесено здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції.
Наведене свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги АМКУ про те, що надані відповідачем докази фінансового стану товариства не можуть вважатися належним підтвердженням виконання рішення суду про усунення причин виникнення й припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку. 
При цьому щодо посилань боржника на ухвалу суду у справі №916/2229/18 слід наголосити наступне. 
Колегія суддів зазначає, що судовими актами трьох інстанцій у справі № 916/1002/24 вже було надано остаточну, обов`язкову та вичерпну правову оцінку твердженням Боржника про те, що він добровільно і в повному обсязі виконав пункти 6, 7, 8 Рішення № 551-р в межах колишньої справи № 916/2229/18. 
Так, ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.12.2020, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 та постановою Верховного Суду від 01.06.2021, провадження у відповідній частині було закрито через відсутність предмета спору у зв`язку з добровільним виконанням Товариством зобов`язань.
Водночас після розгляду справи №916/2229/18 Комітетом проведено окрему перевірку діяльності ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА», наслідком якої стало прийняття Рішення №151-р від 17.03.2021, що на момент ухвалення рішень у справі №916/2229/18 не існувало.
Саме це рішення було прийнято за результатами дослідження доказів, отриманих під час розслідування справи №126-26.13/104-18, та оцінки фактичного виконання відповідачем Рішення №551-р по суті, що судами у справі №916/2229/18 не досліджувалось.
Отже, висновки судів у справі №916/2229/18 щодо виконання ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» Рішення №551-р не є обов`язковими для суду у цій справі, з огляду на інший склад доказової бази та наявність чинного Рішення №151-р.
Судами у справі № 916/1002/24 (рішенням Господарського суду Одеської області від 13.06.2024, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 та постановою Верховного Суду від 01.04.2025, яким позов задоволено) було чітко встановлено, що обставини іншої справи № 916/2229/18 не мають преюдиційного характеру, оскільки після закриття тієї справи Комітет провів нову перевірку діяльності товариства та прийняв Рішення №151-р, яким констатував саме факт невиконання раніше покладених зобов`язань. 
Рішення АМКУ № 151-р є чинним, а у позові ТОВ «ТЕДІС Україна» про визнання його недійсним у справі № 910/8122/21 було остаточно відмовлено (рішенням господарського суду міста Києва від 19.07.2022 (суддя Мандриченко О.В.) позов задоволено повністю. Визнано недійсним та скасовано рішення АМК, а постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023, яке залишене без змін постановою Верховного Суду від 03.08.2023 у справі № 910/8122/21 рішення господарського суду міста Києва від 19.07.2022 скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові).
Стосовно доводів відповідача про те, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 910/8122/21 визнано недійсним та скасовано рішення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» від 17.03.2021 № 151-р у справі № 126-26.13/104-18, яке визначено підставою позову у справі № 916/1002/24, судова колегія зазначає, що на момент подання Антимонопольним комітетом України скарги від 17.11.2025 за вх. № 2-1791/25 справа № 910/8122/21 перебувала на розгляді Північного апеляційного господарського суду, а відповідну постанову було ухвалено вже під час розгляду Господарським судом Одеської області цієї скарги. 
Крім того, як вбачається з єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 07.04.2026 у справі № 910/8122/21 постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 910/8122/21 скасовано; справу № 910/8122/21 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Отже, суди всіх інстанцій при розгляді справи №916/1002/24 констатували, що попередня ухвала від 15.12.2020 у справі №916/2229/18 не підтверджує та не може підтверджувати факт виконання пункту 6 резолютивної частини рішення Комітету від 16.12.2016 № 551-р. 
Задовольняючи позовні вимоги Комітету та зобов`язуючи Товариство виконати рішення АМКУ, суд у справі №916/1002/24 визнав доведеним факт невиконання Боржником своїх зобов`язань.
Отже, повторне посилання боржника на судові рішення у справі №916/2229/18 фактично спрямоване на переоцінку обставин, які вже були предметом дослідження та отримали остаточну оцінку судами під час розгляду справи №916/1002/24. 
Водночас державний виконавець, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, не врахував ані зміст рішення у справі №916/1002/24, ані встановлені ним обставини щодо невиконання відповідачем Рішення АМКУ №551-р.
Відтак, у державного виконавця були відсутні будь-які законні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі положень пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи вищевикладене у сукупності, судова колегія дійшла висновку, що державним виконавцем не були належним чином з`ясовані та перевірені обставини, які б свідчили про фактичне виконання відповідачем у повному обсязі рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 та постановою Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №916/1002/24. 
Закінчення виконавчого провадження за відсутності належних доказів усунення правопорушення є передчасним, а висновки суду першої інстанції про законність дій ВДВС не відповідають матеріалам справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення скарги Комітету.
Водночас Суд вважає помилковими посилання скаржника на положення Порядку контролю за виконанням рішень органів Комітету та їх примусового виконання, затвердженого наказом Комітету від 18.03.2024 № 27-ОД. У цьому аспекті Суд зауважує, що Рішення АМК, яке є предметом у цьому спорі, прийнято Комітетом до 01.01.2024. 
Разом із тим у вирішенні вимог скарги на дії державного виконавця скаржник залишив поза увагою положення пункту 4 наказу АМК від 18.03.2024, згідно з яким установлено, що рішення органів Комітету, прийняті до 01.01.2024, підлягають виконанню відповідно до законодавства, яке діяло на момент прийняття такого рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Отже, господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (в тому числі, зобов`язувати орган виконавчої служи відновити виконавчі провадження), а за результатами розгляду скарги суд може лише зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.
Водночас статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що:
- у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
- у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.
Відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець після одержання судового рішення, яким постанову про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу, визнано судом незаконною чи скасовано, має обов`язок відновити відповідне виконавче провадження, проте на даний час виконання такого обов`язку ним ще не було порушено.
При цьому колегія суддів звертається до правового висновку, який викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 910/7310/20, згідно з якою ефективним засобом, здатним відновити право стягувача на примусове виконання остаточного судового рішення, є скасування постанови про закриття виконавчого провадження, оскільки після її скасування виконавче провадження в силу ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного судового рішення.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що державним виконавцем не було належним чином з`ясовано фактичні обставини виконання рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі №916/1002/24, а матеріали виконавчого провадження не підтверджують виконання ТОВ «ТЕДІС Україна» покладених на нього судом обов`язків у повному обсязі. Відтак постанова про закінчення виконавчого провадження є помилковою та прийнятою без достатніх правових підстав, що є безумовною підставою для її скасування.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 227 ГПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на те, що судом першої інстанції прийнято ухвалу за відсутності належної оцінки наведених скаржником доводів стосовно наявності підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця, з порушенням норм права, що регулюють спірні відносини та здійснені помилкові висновки про відсутність підстав для визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а скаргу на дії державного виконавця у даній справі задовольнити.
Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/1002/24 - задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/1002/24 - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким скаргу Антимонопольного комітету України на дії державного виконавця – задовольнити.
Визнати протиправними дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни щодо винесення постанови від 12.11.2025 про закінчення виконавчого провадження ВП №78795832.
Скасувати постанову державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни від 12.11.2025 про закінчення виконавчого провадження ВП №78795832.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 25.05.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська