Справа № 367/9351/24
Провадження №2/367/2557/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
26 травня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Шестопалової Я.В.,
при секретарі Пронченко О.С.,
за участі 
представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін ОСОБА_3 до Ірпінської міської ради, Лубенської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_3 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Ірпінської міської ради, Любенської міської ради, у якому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини строком у три місяці.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_4 , яка на час смерті проживала у м. Базель, Швейцарська Конфедерація. ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом від 22 жовтня 2015 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області Кибою Ольгою Миколаївною. Відповідно до зазначеного заповіту позивач є єдиним спадкоємцем. За заповідальним розпорядженням ОСОБА_5 , позивачу заповідається все належне майно ОСОБА_5 , де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право. Вказаний заповіт є чинним. Довірена особа позивача, звернулась до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Стромко Ірини Вадимівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилось після померлої матері. Проте у нотаріальній конторі повідомили про те, що строк у 6 місяців для прийняття спадщини пропущений. Постановою від 11.06.2024 р. №92/02-34 приватний нотаріус Стромко І. В. відмовила у вчиненні нотаріальної дії, виходячи з того, що видача свідоцтва про право на спадщину не може бути вчинене, оскільки суперечить законодавству України та, згідно з інформацією із спадкового реєстру спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 не заводилась, заяви від спадкоємців не надходили. Відповідно до наданих нотаріусу документів, ОСОБА_5 померла у м. Базель, Швейцарська Конфедерація, а належних доказів спільного постійного проживання ОСОБА_3 із померлою надано не було. Для отримання спадщини позивач не зміг у встановлений строк звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки на даний момент постійно проживає за кордоном, що ускладнює оперативне вирішення спадкових питань в Україні. Постійне місце проживання позивача - м. Базель, Швейцарська Конфедерація, що призводить до неможливості особистої присутності в Україні для вирішення питання про прийняття спадщини. Також перешкодою для прийняття спадщини стало загострення тривалої хвороби позивача та відповідної заборони лікарів переїздити до Посольства України у Швейцарії. Позивач вважає, що підстави пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними.
З огляду на викладене позов просив задовольнити та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини строком у три місяці.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Шестопаловій Я.В.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, учасникам справи роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки.
14 листопада 2024 року представник відповідача Ірпінської міської ради Бабакова М.В. направила до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що міською радою не вчинялось у відношенні позивача жодних дій, не приймалось рішень. Вважає, що є неналежним відповідачем по справі № 367/9351/24, а тому не має відповідати за позовом. На підставі наведеного просила не покладати судові витрати на Ірпінську міську раду Київської області.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2024 року витребувано з Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
13 грудня 2024 року представник позивача від представника відповідача Лубенської міської ради Євтушевського М.О. надійшов відзив на позов, у якому вказано, що позивач своєчасно не скористався своїм правом для прийняття спадщини після смерті матері протягом встановленого шестимісячного терміну для її прийняття пропустивши його. При цьому Лубенська міська рада зазначає, що у позивача відсутні поважні причини пропуску такого строку, а доказів того, що з 24 червня 2022 року по 24 грудня 2022 року позивач мав проблеми зі здоров`ям чи інших поважних причин, які б унеможливлювали прибуття його до Посольства чи Косульства України не було додано до позовної заяви.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2025 року залучено до участі у цивільній справі № 367/9351/24 Лубенську міську раду в якості правонаступника Засульської сільської ради.
11 травня 2025 року представник позивача направив до суду ОСОБА_1 відповідь на відзив Лубенської міської ради, у якому вказує, що у своєму відзиві на позовну заяву Лубенська міська рада жодним чином не спростовує докази подані стороною позивача на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, не подає щодо цього ніяких доказів.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача Дяченко С.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача Євтушевський М.О. був присутній у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак через технічні проблеми з сервісом відеоконференцзв`язку не зміг висловити свою думку щодо позовної заяви. 
В порядку статті 244 ЦПК України, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомив, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши всі обставини, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14 липня 1954 року серії НОМЕР_1 . 
З витягу з Реєстру про реєстрацію смерті від 29.09.2022 року встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
22 жовтня 2015 року ОСОБА_5 склала заповіт, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області Кибою Ольгою Миколаївною. Відповідно до зазначеного заповіту ОСОБА_5 , заповіла позивачу, ОСОБА_3 , все належне майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право
Довірена особа позивача ОСОБА_6 , звернувся до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Стромко Ірини Вадимівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилось після померлої матері ОСОБА_5 . 
Постановою від 11.06.2024 р. №92/02-34 приватний нотаріус Стромко І. В. відмовила у вчиненні нотаріальної дії, виходячи з того, що видача свідоцтва про право на спадщину не може бути вчинене, оскільки суперечить законодавству України та, згідно з інформацією із Спадкового реєстру спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 не заводилась, заяви від спадкоємців не надходили. Відповідно до наданих нотаріусу документів, ОСОБА_5 померла у м. Базель, Швейцарська Конфедерація, а належних доказів спільного постійного проживання ОСОБА_3 із померлою надано не було.
Згідно відповіді Ірпінської державної нотаріальної контори від 30.12.2024 р. №1586/01-16 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 30.12.2024 року вбачається, що відомості щодо зареєстрованої спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 у Спадковому реєстрі відсутні.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Таким чином, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Пропуск такого строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Наведені положення у повній мірі відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України).
Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо).
За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право».
Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів.
Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі - Конвенція), що була чинна на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.
Згідно зі статтею 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони.
Відповідно до статті 45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання.
У пункті 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.
У статті 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно.
Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, тобто спадкування нерухомого майна здійснюється за матеріальним правом держави, на території якого це майно знаходиться (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Отже, спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця.
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) виклав правовий висновок, згідно якого при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Враховуючи викладене, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, тощо.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини суд також враховує таке.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався, та який діє на час розгляду справи.
Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану, статей 7 і 34 Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 Про введення воєнного стану в Україні, 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».
З 29 червня 2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану».
Так, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року № 676/47/21 дійшов висновку, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.
На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року № 469 пункт 3 виключено із постанови від 28 лютого 2022 року № 164.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що свідчить витяг з Реєстру про реєстрацію смерті, що міститься в матеріалах справи.
Отже, станом на дату виникнення спірних правовідносин на території України діяв правовий режим особливого періоду.
Також з медичної довідки, складеної 06 серпня 2024 року Доктором внутрішньої медицини Федерації Швейцарських лікарів (FMH) Жоель Кюнод, судом встановлено, що позивач страждає на нестабільну серцеву недостатність, миготливу аритмію, нестабільний стан і проблеми з ходінням через судинну енцефалопатію, старі ішемічні зони дефекту спереду зліва у ділянці середньої мозкової артерії, стан після операції з видалення ректального свища. Через цю мультиморбідність він не може приїхати в Україну для оформлення спадщини.
Зазначене свідчить про важку, тривалу хворобу позивача, що і є поважною причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті матері.
Крім того, суд звертає увагу також на похилий вік позивача, його проживання на території Швейцарської Конфедерації, факт поховання матері, його моральні та душевні страждання, що негативно вплинуло на стан здоров`я останнього та призвело до загострення хронічних хвороб, які унеможливили вчасно приїздити до України та подати заяву на прийняття спадщини за заповітом. 
Близькі за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 522/13476/23 (провадження № 61-7645св24), від 14 серпня 2024 року в справі № 537/3556/22 (провадження № 61-2839св24).
Враховуючи обставини цієї конкретної справи, а саме введення у країні воєнного стану, пов`язаного із військовою агресією російської федерації проти України, реальне існування загрози життю позивача, неодноразова зміна законодавства щодо прийняття спадщини у період дії воєнного стану, перебування позивача за кордоном та загострення хвороб після смерті матері, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини на підставі частини третьої статті 1272 ЦК України.
Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень статті 81ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.
Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.
Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.
Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений з поважних причин, оскільки позивачем у справі до суду подано належні та допустимі докази поважності причин пропуску подачі заяви про прийняття спадщини.
Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, то суд приходить до висновку про можливість встановлення строку в три місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви.
Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.
Щодо належного відповідача у даній справі. 
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу, що позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18) постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 543/459/21 (провадження № 61-30св22)).
Відповідно до статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право».
Частиною першою статті 1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.
Із аналізу наведених норм слідує, що за відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину належним відповідачем виступає територіальна громада за місцезнаходженням нерухомого майна.
Отже, в порядку визнання спадщини відумерлою у власність територіальної громади м. Ірпінь в особі Ірпінської міської ради можуть бути передані квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , а також у власність територіальної громади с. Засулля в особі Лубенської міської ради - квартира АДРЕСА_3 .
Ураховуючи наведене, Ірпінська міська рада та Лубенська міська рада є належними відповідачами у справі.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат згідно статті 141 ЦПК України.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з вимогами частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на відповідача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
У позовній заяві представником позивача - адвокатом Дяченком С. В. зазначено, зокрема, що ОСОБА_3 поніс витрати у зв`язку з розглядом справи у розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) грн. 
У матеріалах справи наявні документи, на які посилається представник позивача - адвокатом Дяченком С. В., як на підтвердження понесених ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу, зокрема: Договір-доручення про надання правової допомоги № 09/08-04пд від 09 серпня 2024 року, ордер серії АІ № 1656851 від 09 серпня 2024 року, платіжна інструкція на суму 3500,00 грн. 
При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судові витрати, сплачені позивачем, відшкодовуються ними пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 907/425/16, постановах Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 522/5582/16-ц, від 17.08.2022 у справі № 745/342/19, від 24.03.2021 у справі № 462/2077/17.
Отже, оскільки стороною позивача підтверджено обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, суд приходить до висновку, що такі витрати підлягають стягненню з відповідачів у розмірі пропорційному до розміру задоволених позовних вимог до кожного з відповідачів, а саме - 1750,00 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу та 605,60 грн. на відшкодування судового збору з кожного відповідача.
На підставі статей 1220, 1222, 1233, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_3 до Ірпінської міської ради, Лубенської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини – задовольнити.
Визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у 3 (три) місяці з дня набрання рішення суду законної сили.
Стягнути з Ірпінської міської ради (код ЄДРПОУ 33800777, адреса: 08200, Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вулиця Шевченка, 2А) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 1750,00 грн. (одна тисяча сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).
Стягнути з Лубенської міської ради (код ЄДРПОУ 21053182, адреса: 37500, Полтавська область, Лубенський район, м. Лубни, вул. Ярослава Мудрого, буд. 33) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 1750,00 грн. (одна тисяча сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя:       Я.В. Шестопалова