ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 р. 	Справа № 520/910/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М.) від 30.04.2026 по справі № 520/910/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивачка, ОСОБА_1 ), звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Харківській області, яка полягає у непроведенні перерахунку та виплати пенсії у разі втрати годувальника з 01.12.2025 виходячи з грошового забезпечення, з якого було обчислено пенсію годувальникові;
зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити з 01.12.2025 пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 30% від суми грошового забезпечення, з якого було обчислено пенсію годувальникові на день його смерті, а саме: 58910,00 грн.
Рішенням Харківськогоокружного адміністративного суду від 30.04.2026 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Харківській області, яка полягає у непроведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 у разі втрати годувальника з 01.12.2025 виходячи з грошового забезпечення, з якого було обчислено пенсію годувальникові.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.12.2025 пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 30% від суми грошового забезпечення, з якого було обчислено пенсію годувальникові на день його смерті, а саме: 58910,00 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки пенсія позивачу у зв`язку з втратою годувальника була призначена та обчислена відповідно до Закону № 2262-XII на підставі довідки про грошове забезпечення, наданої уповноваженим органом, а ГУ ПФУ не наділене повноваженнями самостійно визначати чи змінювати складові грошового забезпечення, які враховуються при призначенні пенсії. Відповідач діяв виключно в межах наданих законом повноважень, використовуючи показники, зазначені у відповідних довідках, тому підстав для визнання його дій протиправними та покладення обов`язку здійснити перерахунок пенсії немає.
Позивачка відзив на апеляційну скаргу не надала.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в апеляційній інстанції, що позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області і отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-Х1І «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» по втраті годувальника ОСОБА_2 з 01.12.2025.
ОСОБА_2 був пенсіонером МВС України та перебував на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, якому призначена пенсія за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 520/8934/2020 головним управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2016 року в розмірі 85% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром та без обмеження розміру грошового забезпечення з урахуванням додаткових видів: надбавки за особливості проходження служби (100% від посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, вказаних в довідці № 100/30774-2003003432 від 24.03.2018 відповідно до постанови КМУ від 11 листопада 2015 р.№ 988); премії (174% грошового забезпечення, вказаного в довідці № 100/30774-2003003432 від 24.03.2018 з урахуванням надбавки за особливості проходження служби відповідно до постанови КМУ від 11 листопада 2015 р. № 988).
Отже, з 01.01.2016 розрахунок пенсії ОСОБА_2 здійснено з наступних показників грошового забезпечення, з урахуванням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 520/8934/2020, а саме:
- Посадовий оклад – 4400,00 грн.
- Оклад за військове звання – 2400,00 грн.
- Процентна надбавка за вислугу років 50% - 3400,00 грн.
- Науковий ступінь кандидата наук 5% - 220,00 грн.
- Вчене звання 5% - 220,00 грн.
- Робота з таємними виробами, носіями, документами 15% - 660,00 грн.
- Надбавка за особливо важливі завдання 100% - 10200,00 грн.
- Премія 174% - 37410,00 грн.
Всього: 58910,00 грн.
Відповідно до протоколу призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 у пенсійній справі № 2003043566, з 01.12.2025 розрахунок проведено виходячи із грошового забезпечення померлого годувальника з наступними показниками:
- Посадовий оклад – 4400,00 грн.
- Оклад за військове звання – 2400,00 грн.
- Процентна надбавка за вислугу років 50% - 3400,00 грн.
- Науковий ступінь кандидата наук 5% - 220,00 грн.
- Вчене звання 5% - 220,00 грн.
- Робота з таємними виробами, носіями, документами 15% - 660,00 грн.
- Надбавка за особливо важливі завдання 100% - 10200,00 грн.
- Премія – 11728,27 грн.
Всього: 23028,27 грн.
Отже, пенсійним органом при обчисленні пенсії позивачки по втраті годувальника не враховано надбавку за особливо важливі завдання у розмірі 10200,00 грн. та премію у розмірі 37410,00 грн., з яких при житті вираховувалась пенсія годувальника по вислузі років на підставі рішення суду.
Вважаючи протиправними бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з протиправності ГУ ПФУ у Харківській області, яка полягає у непроведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 у разі втрати годувальника з 01.12.2025 виходячи з грошового забезпечення, з якого було обчислено пенсію годувальникові та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.12.2025 пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 30% від суми грошового забезпечення, з якого було обчислено пенсію годувальникові на день його смерті, а саме: 58910,00 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон № 1058-IV).
За приписами ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 ст.10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, та деяких інших осіб, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за № 2262-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2262-ХІІ), згідно з яким держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
За змістом ст.29 Закону України № 2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст.30 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Згідно зі ст. 31 Закону № 2262-ХІІ члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Відповідно до статті 36 Закону № 2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:
а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків;
б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.
Пенсія в разі втрати годувальника (або частина спільної пенсії кожного непрацездатного члена сім`ї), що призначається членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, з розрахунку на кожного непрацездатного члена сім`ї не може бути меншою ніж два визначені законом розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ст. 37 Закону № 2262-ХІІ).
Частиною 3 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 18 ст. 43 Закону № 2262-XII у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.
Частиною 1 ст. 45 Закону № 2262-XII передбачено, що сім`ям пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж грошового забезпечення (заробітку), з якого було обчислено пенсію годувальникові.
Вказані норми Закону № 2262-ХІІ структурно розміщені в розділі V «Обчислення пенсії», тобто в загальному розділі, та безпосередньо визначають складові грошового забезпечення для обчислення пенсій. При цьому під обчисленням слід розуміти процес отримання результату за допомогою дій над числами, кожне з яких є конкретним цифровим вираженням розміру складових грошового забезпечення.
З огляду на положення наведених норм суд зазначає, що розмір пенсії в разі втрати годувальника обчислюється виходячи із грошового забезпечення (заробітку), з якого розраховується пенсія годувальникові.
За приписами частин 2 та 3 статті 51 Закону України № 2262-ХІІ перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Відповідно до частини 4 статті 63 Закону України № 2262-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрала чинності з 01.01.2017) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Як встановлено судовим розглядом, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 520/8934/2020, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2016 року в розмірі 85% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром пенсії та без обмеження розміру грошового забезпечення з урахуванням додаткових видів: надбавки за особливості проходження служби (100% від посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років вказаних в довідці № 100/30774-2003003432 від 24.03.2018 відповідно до постанови КМУ від 11 листопада 2015 р. № 988); премії (174% грошового забезпечення вказаного в довідці № 100/30774-2003003432 від 24.03.2018 з урахуванням надбавки за особливості проходження служби відповідно до постанови КМУ від 11 листопада 2015 р. № 988); здійснити виплату ОСОБА_2 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 з компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії, згідно Постанови Кабінету Міністрів № 159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".
Колегія суддів зазначає, що з 01.01.2016 пенсія померлого годувальника ОСОБА_2 була обчислена виходячи із загального розміру грошового забезпечення для розрахунку пенсії у сумі 58 910,00 грн, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 520/8934/2020.
Зазначені обставини відповідачем не заперечуються та належними доказами не спростовані.
За таких умов колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, які були враховані при визначенні пенсії померлого годувальника, у тому числі додаткових видів грошового забезпечення у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення у годувальника права на відповідний перерахунок та підтверджених рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 520/8934/2020.
Отже, розрахунковою базою для обчислення пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника є сума грошового забезпечення, з якої фактично було обчислено пенсію померлому годувальникові, а саме 58 910,00 грн. Водночас застосування відповідачем при проведенні такого розрахунку показника у розмірі 23 028,27 грн є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам законодавства.
Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність у ГУ ПФУ повноважень самостійно визначати складові грошового забезпечення та вважає їх безпідставними, оскільки предметом спору не є зміна чи визначення нових складових грошового забезпечення, а правильне застосування норм законодавства при обчисленні пенсії. Орган Пенсійного фонду, здійснюючи призначення та перерахунок пенсії, зобов`язаний перевіряти відповідність своїх рішень вимогам Закону № 2262-XII та враховувати всі складові грошового забезпечення, які підлягають включенню до розрахунку пенсії. Тому посилання відповідача на відсутність повноважень не звільняє його від обов`язку забезпечити правильне обчислення пенсійних виплат відповідно до закону.
За цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Харківській області, яка полягає у непроведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 у разі втрати годувальника з 01.12.2025 виходячи з грошового забезпечення, з якого було обчислено пенсію годувальникові та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.12.2025 пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 30% від суми грошового забезпечення, з якого було обчислено пенсію годувальникові на день його смерті, а саме: 58910,00 грн.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній відповідачем частині.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2026 по справі № 520/910/26 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   З.Г. Подобайло