ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/2225/25
Номер провадження 22-ц/818/612/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Савенка М.Є.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року в складі судді Феленко Ю.В. по справі № 645/2225/25 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку, а також заяву про погодження використання електронного підпису.
18 січня 2024 року між сторонами було укладено кредитний договір № ABHOCT155101705573985565, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 9800,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 85 % річних та без встановлення комісії. Кредитний договір складався із Заяви клієнта та Графіку погашення кредиту.
Позивач зазначав, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти на погоджених умовах, що підтверджується відповідними документами, зокрема меморіальним ордером про видачу кредитних коштів та випискою по рахунку.
Разом з тим відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував, у встановлені договором строки кредит та проценти не сплачував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Станом на 03 квітня 2025 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становила 18626,70 грн, з яких: 9750,22 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8876,48 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0,00 грн - заборгованість за пенею.
У зв`язку з викладеним, Акціонерне товариство «Акцент-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 18626,70 грн, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн.
Рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Рішення мотивовано тим, що 18 січня 2024 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 9800,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою 85 % річних. Договір підписано сторонами з використанням електронного підпису, що відповідно до вимог законодавства прирівнюється до письмової форми правочину та підтверджує волевиявлення сторін.
Судом встановлено, що Банк надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером, а також графіком погашення кредиту та розрахунком заборгованості. Разом з тим відповідач належним чином зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Водночас суд дійшов висновку, що спірні правовідносини є правовідносинами у сфері споживчого кредитування, а тому підлягають застосуванню положення спеціального законодавства, зокрема частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає обов`язковий порядок досудового врегулювання питання дострокового повернення кредиту.
Суд зазначив, що позивачем не доведено дотримання передбаченого законом порядку повідомлення відповідача про вимогу дострокового повернення всієї суми кредиту, строк сплати якої ще не настав. За таких обставин Банк вправі вимагати стягнення лише простроченої заборгованості, але не всієї заявленої до стягнення суми.
Суд установив, що на момент звернення до суду простроченою була заборгованість за 14 розрахункових періодів (з 18 січня 2024 року по 18 березня 2025 року), що становить 10739,25 грн, з яких 1458,33 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту та 9280,92 грн - прострочені проценти. Інша частина заявленої суми не є простроченою, а обов`язок її дострокового повернення у відповідача відсутній.
З огляду на викладене, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 10739,25 грн заборгованості та 1396,64 грн судового збору пропорційно задоволеним вимогам, у решті позову відмовив.
Не погоджуючись із заочним рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги 
Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку скаржника, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема частину четверту статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», безпідставно відмовивши у достроковому стягненні повної суми заборгованості.
Скаржник зазначає, що між сторонами укладено кредитний договір, умови якого підлягають застосуванню, а перед отриманням кредиту відповідач був ознайомлений із Паспортом споживчого кредиту, яким передбачено право Банку у разі прострочення понад 90 днів достроково розірвати кредитний договір та вжити заходів для погашення всієї заборгованості. На думку апелянта, умовами договору не передбачено обов`язкового направлення окремого письмового повідомлення про дострокове повернення кредиту, оскільки відповідна вимога фактично реалізована шляхом звернення до суду.
Крім того, апелянт наголошує, що частина заявленої до стягнення суми не є достроковою, оскільки охоплює платежі, строк сплати яких настав до моменту звернення з позовом. При цьому посилається на практику Верховного Суду щодо обчислення строків позовної давності окремо за кожним щомісячним платежем.
ОСОБА_1  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України. 
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 січня 2024 року ОСОБА_1  підписав за допомогою електронного підпису заяву ABH0CT155101705573985565 (а.с. 9-10), та анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій погодився з тим, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, становить кредитний договір.
Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору: мета отримання кредиту - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг (п. 3); сума кредиту - 9800,00 грн (п. 4); строк кредиту - 36 місяців, з 18 січня 2024 року по 17 січня 2027 року включно (п. 5); процентна ставка (фіксована) - 85 % на рік (п. 6); розмір щомісячного платежу – 767,09 грн (п. 8); номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - 5169155153572274 (п. 9).
18 січня 2024 року ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» підписали Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 10 зворот), яка містить графік погашення кредиту.
Відповідно до меморіального ордеру № TR.34867278.32986.65455 від 18 січня 2024 року АТ «Акцент-Банк» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 9800,00 грн (а.с. 12).
Розрахунок заборгованості за договором № ABH0CT155101705573985565 від 18 січня 2024 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» станом на 03 квітня 2025 року містить заборгованість в загальній сумі: 18 626,7 грн, з яких 9750,22 грн - тіло кредиту, 8876,48 грн - загальний залишок заборгованості за процентами (а.с. 11 зворот). 
Правилами ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України унормовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Таким законом є Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.
У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів дотримання позивачем передбаченого законом порядку досудового врегулювання питання дострокового повернення кредиту, зокрема направлення відповідачу письмової вимоги з наданням встановленого законом строку для усунення порушення.
Посилання апелянта на умови кредитного договору та Паспорт споживчого кредиту, якими передбачено право Банку на дострокове розірвання договору у разі прострочення понад 90 днів, не спростовують обов`язковості дотримання спеціальної норми закону. У правовідносинах споживчого кредитування положення договору не можуть виключати або обмежувати гарантії, прямо встановлені законом на користь споживача.
Таким чином, за відсутності доказів належної реалізації кредитодавцем права на дострокове повернення кредиту, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивач вправі вимагати стягнення лише простроченої заборгованості, тобто тих платежів, строк сплати яких настав на момент звернення до суду.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №ABH0CT155101705573985565 від 18 січня 2024 року вбачається, що простроченою заборгованістю відповідача на момент звернення позивача до суду (04 квітня 2025 року) була заборгованість за тілом кредиту та процентами за 14 (чотирнадцять) розрахункових періодів (з 18 січня 2024 року по 18 березня 2025 року). Тобто, відповідач мав здійснити 14 (чотирнадцять) ануїтетних платежів по 767,09 грн кожен на загальну суму 10739,25 грн, з них: 1458,33 грн - тіло кредиту, 9280,92 грн - проценти за користування кредитом. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

М.Є. Савенко