ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 927/743/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І.М. (головуючий), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,
представників учасників справи:
позивача - Даневич А. О. (адвокат), Гутник В. П. (адвокат),
відповідача- Мазур І. В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026
за позовом Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СС-Білдкомпані"
про стягнення 2 073 943,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (далі - Управління, позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СС-Білдкомпані" (далі - ТОВ "СС-Білдкомпані", Товариство, відповідач) про відшкодування збитків у розмірі 2 073 943,33 грн.
1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач у виконанні договору підряду №18-б від 01.11.2023, укладеного між сторонами, придбав віконні блоки за завищеною вартістю, які були встановлені на виконання договору, внаслідок чого заподіяв позивачу матеріальну шкоду (збитків) на загальну суму 2 073 943,33 грн (надмірно сплачені бюджетні кошти).

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 (суддя Шморгун В. В.) у справі № 927/743/25 у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 (колегія суддів: Ткаченко Б. О., Буравльов С. І., Кропивна Л. В.) у цій справі рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 змінено, викладено мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови; в іншій частині рішення суду - залишено без змін.

2.3. Змінюючи мотиви судового рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Методики визначення очікуваної вартості предмета закупівлі, затвердженої наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 № 275 (далі - Методика № 275), а також надав оцінку порядку визначення очікуваної вартості предмета закупівлі, який не підлягав застосуванню у спірних правовідносинах. За висновком суду, оскільки встановлена під час апеляційного провадження невідповідність висновків суду першої інстанцій не призвела до прийняття невірного по суті рішення, в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

2.4. За висновками судів, позивачу було відомо про ціну договору на момент укладення такого договору. Відповідач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, про що свідчать підписані сторонами без зауважень акти виконаних робіт та Звіт про виконання договору про закупівлю. Водночас висновок експерта, у якому зазначена середня ринкова ціна за 1 кв.м. віконного блоку у м. Чернігові станом на листопад-грудень 2023 року, не є належним доказом, який підтверджує завдання позивачу збитків внаслідок завищення вартості встановлених на об`єкті віконних блоків, оскільки він не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеним договором підряду та які підтверджені відповідним актами приймання виконаних будівельних робіт.

2.5. Грошові кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримані в якості оплати виконаних за договором підряду робіт, тобто, такі кошти набуті відповідачем за наявності правової підстави - договору підряду, додатках до нього та додаткових угодах, щодо яких діє презумпція правомірності правочину, а тому вони не можуть вважатися збитками та не можуть бути стягнуті на підставі статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини другої статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. У касаційній скарзі Управління, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2026 у цій справі, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1. Касаційна скарга Управління подана на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

4.1.2. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України Управління зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції у вирішенні цього спору:
- неправильно застосували положення статей 73, 76, 77, 86 ГПК України, без урахування правових висновків Верховного Суду щодо їх застосування, які викладені у постановах від 11.02.2026 у справі № 911/1229/25, від 09.12.2025 у справі № 914/1701/25, від 22.10.2024 у справі № 905/18/23, від 06.07.2022 у справі №914/1979/18, від 11.03.2021 у справі № 923/188/20, від 15.06.2021 у справі № 910/5898/20;
- статті 22 ЦК України, без урахування правових висновків Верховного Суду щодо їх застосування, які викладені у постанові Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 915/222/24.

4.1.3. На обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України Управління вказує на необхідність формування висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, у контексті вирішення питання: "На кого із суб`єктів процедури закупівлі (замовник/учасник) поширюється дія пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині дотримання принципу максимальної економії - виключно на замовників, чи також і на учасників процедури закупівлі"?

4.1.4. За твердженням скаржника, суди першої та апеляційної інстанцій не дали належної правової оцінки його доводам у частині того, що застосуванню підлягають положенням абзацу третього пункту 4 розділу ІІІ Методики № 275 і не врахували, що чинне законодавство при закупівлі робіт за бюджетні кошти не зобов`язує замовника здійснювати оцінку цінової пропозиції учасників за кожною позицією найменування товару чи виду робіт окремо. Така оцінка тендерних пропозицій здійснюється в цілому за предметом закупівлі. Водночас відповідно до положень абзацу 2 пункту 5 розділу VIII Настанов з визначення вартості будівництва, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281 "Про затвердження кошторисних норм України у будівництві" (далі - Настанови № 281), при складанні ціни пропозиції учасника процедури закупівлі (договірної ціни) поточні ціни на матеріальні ресурси приймаються на підставі проведеного учасником процедури закупівлі (підрядником) аналізу цін (при рівних якісних характеристиках), за обґрунтованою ціною матеріальних ресурсів, що склалася на дату оформлення ціни пропозиції та яка не повинна перевищувати середню ціну в регіоні. Наведене, на думку скаржника, свідчить про помилковість висновків судів в частині відсутності належного обґрунтування позивачем невідповідності вартості спірних робіт (виконаних відповідачем) наведеним вище положенням Методичних рекомендацій, а відтак, і помилковість висновків судів щодо недоведення порушень зі сторони відповідача, як підрядника за договором про закупівлю.

4.1.5. У цьому контексті скаржник із посиланням на положення пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України вказує, що суди у вирішенні цього спору допустили істотні порушення норм процесуального права (статті 74, 76, 77, 86 ГПК України), які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки не дослідили належним чином докази і доводи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема, висновок експерта. Водночас означеним висновком експерта підтверджуються доводи позивача в частині того, що саме відповідач при складанні своєї тендерної пропозиції ввів позивача (замовника) в оману, вказавши ціни на віконні блоки, які є значно завищеними у порівнянні до цін, що склалися на ринку на дату оформлення його цінової пропозиції. Вказані обставини було встановлено у висновку експерта вже після виконання договору (в рамках проведення досудового розслідування кримінального провадження від 04.05.2024 № 12024100040001565).

4.2. Доводи інших учасників справи 
4.2.1. Товариство у відзиві на касаційну скаргу зазначає про те, що оскаржувані судові рішення ухвалені на підставі встановлених фактичних обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Просить оскаржувану постанову апеляційного господарського суду та рішення суду першої інстанції зі справи залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що у 2023 році Управлінням проведена закупівля робіт "Капітальний ремонт будівлі "Чернігівське вище професійне училище, Чернігівської обласної ради", що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Кільцева, 20 (усунення аварій, що сталися внаслідок військової збройної агресії Російської Федерації в м. Чернігові) (ДК 021:2015 - 45453000-7 "Капітальний ремонт і реставрація")".

5.2. За результатами проведеної процедури публічної закупівлі 01.11.2023 між Управлінням (Замовник) та Товариством (Виконавець / переможець торгів) укладений договір підряду №18-Б про закупівлю робіт за державні кошти "Капітальний ремонт будівлі "Чернігівське вище професійне училище, Чернігівської обласної ради", що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Кільцева, 20 (усунення аварій, що сталися внаслідок військової збройної агресії Російської Федерації в м. Чернігові) (ДК 021:2015 - 45453000-7 "Капітальний ремонт і реставрація"), за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець виконує на свій ризик, своїми силами і засобами роботи по об`єкту: "Капітальний ремонт будівлі "Чернігівське вище професійне училище, Чернігівської обласної ради", що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Кільцева, 20 (усунення аварій, що сталися внаслідок військової збройної агресії Російської Федерації в м. Чернігові) (ДК 021:2015 - 45453000-7 "Капітальний ремонт і реставрація")" (Об`єкт), і здає їх Замовнику (далі - Договір підряду).

5.3. Відповідно до пункту 3.1 Договору підряду вартість будівництва визначається з урахуванням кошторисних норм України "Настанова з визначення вартості будівництва", затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281 "Про затвердження кошторисних норм України у будівництві", проектної документації, тендерної документації, пропозиції Виконавця та вимог чинного законодавства .

5.4. Згідно з положеннями пункту 3.2 Договору підряду ціна цього Договору визначається виходячи із загальної вартості будівельних робіт, устаткування та інших витрат, що виконуються Виконавцем за даним Договором та становить 14 109,92024 тис. грн, у тому числі ПДВ 20% - 2351,65337 тис. грн.

5.5. Оплата за договором здійснюється за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проектування, відновлення, будівництво, модернізацію, облаштування, ремонт об`єктів будівництва громадського призначення, соціальної сфери, культурної спадщини, житлово-комунального господарства, інших об`єктів, що мають вплив на життєдіяльність населення в сумі 11287,93619 тис грн та кошти співфінансування у сумі 2821,98405 тис грн (пункт 3.3 Договору підряду).

5.6. За умовами пунктів 3.4, 3.6 Договору підряду ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін у випадках передбачених діючим законодавством України. Договірна ціна цього Договору є твердою і визначається відповідно до кошторисних норм України "Настанова з визначення вартості будівництва", затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281 "Про затвердження кошторисних норм України у будівництві".

5.7. За умовами пункту 4.2 Договору підряду Замовник проводить розрахунки за виконані роботи на підставі підписаних Сторонами актів форми № КБ-2в (акт приймання виконаних будівельних робіт) та форми № КБ-3 (довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати), при цьому Сторони домовилися про те, що строк (термін) оплати Замовником виконаних Виконавцем робіт визначається відкладальною обставиною, а саме - після надходження коштів з бюджету на рахунок Замовника за проведення робіт, які є предметом даного Договору.

5.8. Пунктом 4.6 Договору підряду передбачено, що при погодженні вартості робіт Замовник перевіряє показники матеріально-технічних ресурсів, при виявлені завищених показників Замовник має право відкласти підписання актів за формами КБ-2в, КБ-3 до досягнення взаємної згоди Сторін з цього питання.

5.9. Згідно з положеннями пункту 6.2.4 Договору підряду Замовник має право відмовитися від прийняття та оплати виконаних робіт у разі виявлення недоліків. Повернути документи Виконавцю без здійснення оплати у разі неналежного оформлення документів.

5.10. Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2023, а у разі невиконання сторонами зобов`язань, передбачених договором - діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Припинення дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення своїх зобов`язань, вчинених під час дії цього договору (пункт 10.1 Договору підряду).

5.11. За умовами розділу 12 Договору підряду невід`ємною частиною цього Договору є: Додаток № 1 - розрахунок договірної ціни та локальні кошториси до неї; Додаток № 2 - календарний графік виконання робіт; Додаток № 3 - підсумкова відомість ресурсів; Додаток № 4 - план фінансування будівництва.

5.12. У Додатку № 3 "Підсумкова відомість ресурсів", зокрема, передбачено закупівлю виробів - Віконні блоки металопластикові з 5-ти камерним профілем і двокамерним склопакетом, з поворотною відкидною створкою та москітною сіткою (далі - віконні блоки) у кількості 1100,44 м2, відпускною вартістю 5907 грн/м2 без ПДВ (тобто 7088,40 грн з ПДВ), на загальну суму 6 500 299,08 грн без ПДВ.

5.13. Суди встановили, що у подальшому сторонами вносилися зміни до Договору підряду, зокрема, щодо вартості робіт та строків виконання робіт.

5.14. Так, згідно з умовами Договору підряду у редакції Додаткової угоди від 06.09.2024 №5, Додатком № 3 "Підсумкова відомість ресурсів", зокрема, на 2024 рік, передбачено закупівлю віконних блоків у кількості 3 м2, відпускною вартістю 5907 грн/м2 без ПДВ (тобто 7088,40 грн з ПДВ), на загальну суму 17 721,00 грн без ПДВ.

5.15. У подальшому, 27.11.2024 сторони уклали додаткову угоду №7 до Договору підряду, якою внесли зміни до Договору та зменшили ціну Договору до 12622,10856 тис. грн, з них на 2024 рік передбачено роботи на суму 6153,02732 тис. грн

5.16. На виконання умов Договору підряду сторонами підписані довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 08.12.2023 № 1 (за листопад 2023 року); від 15.12.2023 № 2 (за грудень 2023 року); від 19.12.2023 № 3 (за грудень 2023 року).

5.17. Також сторонами підписані акти приймання виконаних будівельних робіт за Договором, зокрема: від 08.12.2023 № 1 (за листопад 2023 року) на загальну суму 1 753 082,50 грн; від 15.12.2023 № 2 (за грудень 2023 року) на загальну суму 2 917 222,92 грн; від 19.12.2023 № 3 (за грудень 2023 року) на загальну суму 1 798 775,82 грн.

5.18. Вказані акти підписані Замовником без будь-яких зауважень.

5.19. Роботи, які визначені у означених вище актах позивач (Замовник) оплатив у повному обсязі (платіжні інструкції №783 від 11.12.2023 на суму 1 460 902,08 грн; №784 від 11.12.2023 на суму 292 180,42 грн; №824 від 18.12.2023 на суму 2 431 019,10 грн; №825 від 18.12.203 на суму 486 203,82 грн; №838 від 19.12.2023 на суму 1 498 979,85 грн; №839 від 19.12.2023 на суму 299 795,97 грн).

5.20. Зокрема, відповідно до підсумкових відомостей ресурсів фактичні витрати на загальний обсяг, встановлених віконних блоків у листопаді-грудні 2023 року склав - 601,64 м2, вартістю 5907 грн/м2 без ПДВ (7088,40 грн з ПДВ), на загальну суму 3 553 887,48 грн без ПДВ (4 264 664,98 грн із ПДВ).

5.21. Звертаючися до суду з позовом Управління вказувало на те, що у провадженні СВ Чернігівського РУП ГУНП у Чернігівській області перебуває кримінальне провадження від 04.05.2024 № 12024100040001565 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191 Кримінального кодексу України.

5.22. У ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні призначалася судова товарознавча експертиза, за результатами проведення якої експертом Чернігівського відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України складений висновок експерта від 16.07.2024 № 609/24-24 (висновок експерта).

5.23. Зокрема, у висновку експерта зазначено, що ринкова вартість блоку віконного металопластикового з поворотною відкидною створкою та москітною сіткою з профілем REHAU 7.0 PULS EURO 70-1, характеристикою склопакету 4і-14ar-4-14ar-4i, із фурнітурою АХОR К-3 за 1 м2 у м. Чернігові станом на листопад та грудень 2023 року складала 3 034,37 грн без ПДВ (3 641,25 грн з ПДВ). 

5.24. Наведене, на переконання позивача, свідчить, що ТОВ "СС-Білдкомпані" придбало віконні блоки за завищеними цінами, внаслідок чого Управлінням зайво перераховані бюджетні кошти у загальній сумі 2 073 943,33 грн, як різниця між дійсною ринковою вартістю вказаних конструкцій та ціною закупівлі за Договором підряду.

5.25. У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача (Виконавця) вказану суму грошових коштів як збитки.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
7.1. Причиною виникнення спору у цій справі предметом судового розгляду є наявність / відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок завищення ціни в укладеному між сторонами договору про закупівлю робіт.

7.2. Предметом касаційного оскарження є рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

7.3. В основу оскаржуваних судових рішень про відмову в задоволенні позову покладено висновок місцевого та апеляційного господарських судів про недоведеність позивачем підстав для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків. Суди виходили із того, що заявлена до стягнення з відповідача перерахована йому як плата виконавцю будівельних робіт за Договором підряду сума не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

7.4. Зокрема, у вирішенні спору судами враховано таке:
- у період дії Договору підряду відповідач виконав роботи з капітального ремонту об`єкта, які прийняті позивачем без будь-яких зауважень, шляхом підписання актів приймання виконаних будівельних робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат;
- отже, підписавши акти приймання виконаних будівельних робіт, позивач згідно з умовами договору погодився, як із обсягом виконаних робіт та матеріалів, так і з їх вартістю;
- заявляючи вимоги про стягнення збитків позивачу недостатньо послатися на гіпотетичну економію, яку він, як замовник міг би отримати за інших умов закупівлі, останній має обов`язок довести наявність реальних втрат або необхідних понесених витрат на відновлення свого порушеного права, а також підтвердити їх належними первинними документами та розрахунком;
- натомість за наявними в матеріалах справи доказами, позивач, як Замовник, отримав результат робіт належної якості у повному обсязі, прийняв його без зауважень та оплатив у порядку, визначеному Договором;
- при цьому доказів на обґрунтування на усунення недоліків, відновлення порушеного права чи інших реальних втрат позивач до суду не надав, як і не довів обставин понесення збитків у вигляді упущеної вигоди (наявність реального, визначеного та обґрунтованого джерела доходу, яке він втратив саме через неправомірність дій відповідача). Тобто свої вимоги Управління ґрунтує лише на припущеннях щодо можливості придбати предмет закупівлі за нижчою ціною, що не відповідає суті упущеної вигоди в розумінні статті 22 ЦК України;
- водночас принцип максимальної економії під час проведення публічних закупівель у розумінні норм Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) передбачає ощадне витрачання бюджетних коштів саме замовником як розпорядником бюджетних коштів, який і визначає очікувану вартість закупівлі;
- натомість на відповідача, як суб`єкта господарювання такого обов`язку закон не покладає, а тому вина у придбанні товарів, робіт та послуг за завищеними цінами покладається саме на замовника, який мав обов`язок вжити усіх можливих від нього заходів, з метою дотримання принципу максимальної економії, а не на виконавця робіт, який здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку;
- судами також зауважено, що наданими відповідачем доказами підтверджується, що вартість встановлених віконних блоків відповідає вартості, за яку ТОВ "СС-Білдкомпані" придбало їх в іншого постачальника (ТОВ "Комфорт-Лайн Плюс");
- у свою чергу, доказів змови відповідача і ТОВ "Комфорт-Лайн Плюс" щодо завищення ринкової ціни спірних віконних блоків або інших незаконних дій відповідача при формуванні ціни спірного товару позивач суду не надав;
- будь-яких обґрунтувань невідповідності вартості спірних робіт Настановам № 281 (Кошторисним нормам) позивач також не навів, а відтак, і не довів порушення цих норм, у тому числі в частині завищення вартості спірних віконних блоків.

7.5. Відхиляючи доводи позивача про неправомірність дій відповідача з посиланням на висновки, які містяться в експертному висновку, суди зазначили, що обставини зазначені у висновку не можуть змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені Договором підряду та які підтверджені відповідними актами виконаних будівельних робіт. Отже, позивач не довів суду наявність протиправної поведінки відповідача у спірних правовідносинах. Водночас факт наявності на ринку інших постачальників із значно нижчою ціною, дає підстави дійти висновку, що саме позивач не вжив всіх належних дій щодо моніторингу такого ринку при визначенні відповідної очікуваної вартості предмета закупівлі. Тобто, саме внаслідок недобросовісної поведінки позивача, як замовника послуг спірна закупівля відбулася за завищеною вартістю.

7.6. З огляду на те, що спірна сума коштів, які позивач просить стягнути з відповідача, отримана останнім, як оплата виконаних за договором робіт, тобто, такі кошти набуті відповідачем за наявності правової підстави - Договору підряду щодо якого діє презумпція правомірності, суди дійшли висновків, що ці кошти не можуть вважатися збитками, а тому не можуть бути стягнуті на підставі статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України.

7.7. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

7.8. Зокрема, скаржник із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" у подібних правовідносинах.

7.9. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.10. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

7.11. Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

7.12. Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норми матеріального права, яка означена скаржником (пункті 2 частини першої статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі") у контексті обґрунтування (наведеного скаржником у пунктах 4.1.4. та 4.1.5.) у подібних правовідносинах, ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц, відсутні.

7.13. Отже, з огляду на відсутність таких висновків, необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

7.14. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

7.15. Узагальнено доводи касаційної скарги в цій частині зводяться, зокрема, до того, що, на переконання скаржника, дотримання принципу економії, визначеного у пункті 2 частини першої статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" має обов`язок дотримуватися, як замовник закупівлі, так і суб`єкт господарювання, який виявив намір взяти у ній участь.

7.16. Суд враховує та зазначає, що як встановили суди між Управлінням (замовником) Товариством (виконавецем) укладений договір підряду №18-Б про закупівлю робіт за державні кошти. Отже, між сторонами виникли договірні цивільно-правові відносини у сфері відносин із виконання підрядних робіт, які регулюються нормами цивільного і господарського законодавства. Водночас нормативно-правове регулювання між сторонами спору відносин, які передували укладенню договору підряду врегульовано Законом України "Про публічні закупівлі".

7.17. Відповідно до преамбули Закону України "Про публічні закупівлі", цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

7.18. Згідно із частиною п`ятою статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом. Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.

7.19. У силу положень частини четвертої статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" відносини, пов`язані із сферою публічних закупівель, регулюється виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.

7.20. Суть публічної закупівлі полягає, зокрема, у забезпеченні виникнення прав та обов`язків у замовників (зобов`язання зі сплати коштів за придбані товари, виконані роботи, надані послуги) та учасника процедури закупівлі (продажу таких товарів, виконанні робіт чи наданні послуг учасником за результатами проведення процедури закупівлі) у порядку, встановленому цим Законом.

7.21. Водночас, як зазначено в частині першій статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

7.22. Із системного аналізу норм ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю.

7.23. Суд у аспекті доводів скаржника зауважує, що відповідно до положень статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.

7.24. Тобто у розумінні наведеної вище норми тендерна документація по своїй суті є пропозицією з визначенням всіх істотних умов та представленням проєкту договору, а тендерна пропозиція є зустрічною пропозицією учасника укласти договорів на умовах, визначених в ній, за результатами розгляду та оцінки якої замовник визначає переможця та приймає рішення про намір укласти договір.

7.25. Слід зазначити, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, за змістом якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

7.26. Принцип свободи договору полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, як можливість укласти договір або утриматися від його укладення, так і можливість визначити його зміст на власний розсуд, враховуючи, зокрема, зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

7.27. Отже, одним із ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин. Законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, не врегульовані цими актами. Сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, але не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в них прямо вказано про це, а також у разі якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 ЦК України).

7.28. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23, особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

7.29. Відповідно до статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

7.30. Судами встановлено, зокрема, що Управлінням проведена закупівля робіт "Капітальний ремонт будівлі "Чернігівське вище професійне училище, Чернігівської обласної ради", що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Кільцева, 20 (усунення аварій, що сталися внаслідок військової збройної агресії Російської Федерації в м. Чернігові) (ДК 021:2015 - 45453000-7 "Капітальний ремонт і реставрація")".

7.31. Тобто, Управління, як замовник закупівлі самостійно та на власний розсуд сформувало свої вимоги до тендерної документації. Водночас Товариство, як учасник закупівлі погодилося із його умовами та за результатами проведеної процедури публічної закупівлі визнано переможцем торгів, внаслідок чого між сторонами і укладений договір підряду №18-Б на якому позивач і ґрунтує свої вимоги.

7.32. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги в цій частині, а також враховуючи підстави заявлених позовних вимог та висновки судів у оскаржуваних судових рішеннях Суд зазначає таке.

7.33. Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

7.34. Суд також враховує, що з огляду на дату виникнення спірних правовідносин і дату прийняття оскаржуваних судових рішень у цій справі також підлягають застосуванню норми ГК України, оскільки на час виникнення спірних правовідносин його положення були чинними.

7.35. Зокрема, під збитками в розумінні частини другої статті 224 ГК України розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

7.36. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (частина перша стаття 225 ГК України).

7.37. Для застосування такої відповідальності, як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

7.38. Водночас саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

7.39. Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності необхідна наявність складу господарського (цивільного) порушення, що полягає в протиправній поведінці (бездіяльності) особи, яка притягується до відповідальності, наявності вини у формі умислу або необережності та негативних наслідків. Відсутність складу цивільного правопорушення виключає можливість застосовувати до особи заходи відповідальності.

7.40. Подібні за змістом висновки викладені у численних постановах Верховного Суду.

7.41. Водночас, як встановили суди, за наявними в матеріалах справи доказами, Управління, як Замовник, у виконання умов Договору підряду отримало результат робіт належної якості у повному обсязі, який прийняло без зауважень, а також оплатило відповідачу їх вартість у порядку, визначеному Договором. Наведене свідчить, що спірна сума коштів набута відповідачем за наявності правової підстави - умов договору підряду. 

7.42. Водночас за відсутності доведення позивачем наявності всіх елементів господарського порушення, як необхідної умови для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченого статтею 224 ГК України, суди і дійшли заснованого на вимогах закону висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог .

7.43. Суд у вирішенні доводів касаційної скарги зауважує та враховує, що за відсутності доведення позивачем обставин, що у виконанні чинних (погоджених сторонами) умов договору підряду відповідач діяв недобросовісно та не вжив всіх належних від нього заходів задля належного виконання своїх зобов`язань, суди цілком обґрунтовано виснували, що спірна сума грошових коштів не є збитками позивача.

7.44. Доводи (аргументи) касаційної скарги цього висновку не спростовують та фактично зводяться до довільного тлумачення вказаних норм.

7.45. З огляду на зазначене, скаржником не доведено неправильного застосування положень статті 224 ГК України, а також порушення судами положень процесуального законодавства при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не доведено обставин щодо наявності підстав для формування висновків Верховного Суду щодо застосування частини п`ятої статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" у спірних відносинах.

7.46. Суд зауважує та зазначає, що фактично доводи касаційної скарги в цій частині ґрунтуються на неналежній оцінці судами доводів та аргументів позивача, які покладені в обґрунтування підстав заявлених позовних вимог та зводяться до намагань скаржника здійснити переоцінку доказів наявних у матеріалах судової справи, зокрема, висновку експерта.

7.47. У цьому аспекті слід зауважити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

7.48. Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

7.49. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди надали належну оцінку означеному висновку експерта та дійшли висновків, що він не є належним доказом порушення відповідачем зобов`язань за Договором. Водночас встановлені у висновку експерта обставини жодним чином не доводять наявність спричинення збитків позивачу, як і не доводять протиправності поведінки відповідача (невиконання чи неналежного виконання ним своїх обов`язків за договором підряду), що у сукупності зі встановленими обставинами справи унеможливлює застосування до нього такого виду відповідальності, як відшкодування завданих збитків.

7.50. Викладені у ньому висновки експерта не мають заздалегідь обумовленої сили у вирішенні цього спору, тобто наведені у висновку експерта обставини не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору.

7.51. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зауважувала, що висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи. Інакше кажучи, на відміну від парламенту, суд не встановлює абстрактні правила поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певної норми права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17.

7.52. Суди попередніх інстанцій, надавши повну та всебічну оцінку доводам позивача, з урахуванням норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, дійшли заснованого на вимогах закону висновку про безпідставність позовних вимог та відмовили у задоволенні позову.

7.53. Отже, підстава касаційного оскарження, визначена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, також не знайшла свого підтвердження.

7.54. Водночас, надаючи оцінку аргументам касаційної скарги щодо підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України необхідно зазначити таке.

7.55. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

7.56. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

7.57. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

7.58. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

7.59. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

7.60. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

7.61. Скаржник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, що містяться в постановах Верховного Суду, які зазначені в пункті 4.1.2. цієї постанови.

7.62. Щодо доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.12.2025 у справі № 915/222/24, то Суд виходить із того, що предметом спору у означеній справі були вимоги про стягнення збитків, завданих, на думку позивача, внаслідок завищення суми державного контракту (договору) на закупівлю товарів оборонного призначення, шляхом включення до калькуляції ціни товару завищеного розміру прибутку, за відсутності підстав на його отримання (мало право на прибуток у складі ціни товару у розмірі не більше 1% від собівартості одиниці товару.

7.63. У цьому аспекті Суд зауважує, що висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 19.12.2025 у справі № 915/222/24 та які фактично процитовані скаржником у касаційній скарзі стосуються питання щодо застосування положень Закону України "Про оборонні закупівлі" та Порядку планування, формування, особливості розміщення, коригування оборонних закупівель, здійснення контролю та звітування про їх виконання, а також оприлюднення інформації про оборонні закупівлі, затвердженого постановою КМУ від 03.03.2021 № 363 "Питання оборонних закупівель".

7.64. Наведене свідчить про нерелевантність висновків Верховного Суду у означеній скаржником справі (№ 915/222/24) до обставин справи, що розглядається. Тобто означена скаржником справа та справа № 927/222/24 не є подібною до справи, що розглядається за підставами заявлених позовних вимог та нормами права, які підлягають застосуванню.

7.65. Стосовно доводів касаційної скарги із посиланням на висновки, які викладені у постановах Верховного Суду у постановах від 11.02.2026 у справі № 911/1229/25, від 09.12.2025 у справі № 914/1701/25, від 22.10.2024 у справі № 905/18/23, від 06.07.2022 у справі №914/1979/18, від 11.03.2021 у справі № 923/188/20, від 15.06.2021 у справі № 910/5898/20, слід зазначити таке.

7.66. У вирішенні доводів касаційної скарги в цій частині колегія суддів зауважує, що правові ж позиції у наведених скаржником справах стосуються застосування статей 74-76, 77 - 79, 86 ГПК України, які є нормами процесуального права та як норми процесуального права є загальними, що встановлюють оптимальний порядок застосування оцінки доказів. Їх застосування залежить як від предмету доказування, доводів і заперечень сторін та доказів, так і від встановлених обставин справи.

7.67. Предметом судового розгляду у цій справі є вимоги стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок завищення ціни в укладеному між сторонами договору про закупівлю робіт.

7.68. У справі № 914/1701/25 предметом касаційного перегляду була постанова суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви ініціюючого кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство.

7.69. У справі № 914/1979/18 предметом спору були вимоги про стягнення про стягнення заборгованості за надані послуги з організації захоронення твердих побутових відходів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не розрахувався за отримані послуги з організації захоронення відходів на підставі укладеного сторонами Договору.

7.70. У справі № 923/188/20 предметом спору були вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників підприємства, статуту та скасування державної реєстрації змін до установчих документів.

7.71. У справі № 910/5898/20 предметом спору були вимоги про визнання недійсними правочинів, рішень та скасування реєстраційних записів.

7.72. Наведе свідчить, що визначені скаржником, і справа, що розглядається не є подібними ні за предметом розгляду, ані за підставою та за нормативно-правовим регулюванням правовідносин, ані за фактичними обставинами справи та доказами, які досліджувалися судами.

7.73. Водночас у справі № 911/1229/25 предметом спору були вимоги про стягнення збитків (грошових коштів, сплачених за безпідставно включені до акта приймання виконаних робіт недостовірних відомостей тобто, таких, що не відповідають якості фактично виконаних робіт). При цьому висновки Верховного Суду сформовані щодо застосування положень статей 853, 857, 858, 883 ЦК України, а також за інших наявних у матеріалах справи доказів та за іншого наведеного прокурором обґрунтування позовних вимог. Тобто висновки сформовані за інших фактичних обставин спору та підстав заявлених вимог, зокрема, обставин пов`язаних із виявленням у межах досудового розслідування кримінального провадження обставин щодо порушення відповідачем умов договору підряду та використання опор, які не відповідали проектній документації.

7.74. Крім того, слід зауважити, що у означеній постанові суд касаційної інстанції також звернув увагу на суб`єктний склад та предмет позову, зокрема, звернення до суду Прокурора в інтересах Ради та Департаменту та зауважив, що саме на останнього, як на замовника дійсно покладено обов`язок перевірити якість робіт та матеріалів у відповідності до технічних умов. Підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень суд касаційної інстанції визначив, зокрема, неналежну оцінку судами наявних у матеріалах справи доказів та зазначив, що 

7.75. У справі № 905/18/23 предметом спору були вимоги про стягнення збитків (зайво сплачених бюджетних коштів у зв`язку із неправомірним завищенням обсягів ремонтно-будівельних робіт, які фактично не проводилися). У наведеній справі суд касаційної інстанції надавав висновок щодо питання комплексного застосування норм частини третьої статті 509, частин третьої, четвертої статті 853 та частин першої, другої статті 883 ЦК України. Тобто висновки сформовані за інших фактичних обставин спору та підстав заявлених вимог, зокрема, обставин пов`язаних із виявленням у межах досудового розслідування кримінального провадження умисно прихованих недоліків у виконаних підрядником роботах, зумовлених у тому числі недобросовісними діями посадової особи замовника.

7.76. За таких обставин правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22.10.2024 у справі № 905/18/23, сформовані за інших фактичних обставин та не спростовують правильності висновків судів про недоведення позивачем підстав для стягнення з відповідача спірної суми коштів на підставі статті 224 ГК України.

7.77. Верховний Суд не раз наголошував, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

7.78. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права має місце, коли суд першої чи апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій подібній справі.

7.79. Отже, проаналізувавши постанови Верховного Суду, на які як на підставу подання касаційної скарги відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, послався скаржник, Верховний Суд дійшов висновку, що зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що наведені в них висновки Верховного Суду стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, оскільки названі справи суттєво відрізняються за предметом і підставою позову, за обставинами справи, встановленими судами, за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів), застосовувано норми процесуального характеру та прийнято судове рішення, що виключає подібність названих справ за змістовним критерієм.

7.80. Оскільки висновки Верховного Суду у наведених скаржником справах є загальними щодо особливостей оцінки доказів, їх прийняття / відхилення, однак оцінка доказів у вказаних скаржником справах здійснена судами з урахуванням обставин справ за іншого предмету та підстав позову, а також за сукупності інших поданих сторонами та оціненими судами доказів, то такі висновки не можуть бути покладені у заперечення висновків у цій справі, які ґрунтуються на оцінці судом іншої сукупності наявних у ній доказів і з урахуванням конкретних обставин.

7.81. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

7.82. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі 927/473/25 (у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України) на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

7.83. Стосовно підстави касаційного оскарження, визначеної відповідачем з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України в його взаємозв`язку з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, Суд зазначає таке.

7.84. Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

7.85. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

7.86. Така правова позиція є послідовною та сталою, і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах: від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19; від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19, від 02.12.2021 у справі № 922/3363/20, від 16.12.2021 у справі № 910/18264/20; від 13.01.2022 у справі № 922/2447/21.

7.87. Проте, як вже зазначалося вище, підстави касаційного оскарження (пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України), наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку не отримали свого підтвердження.

7.88. Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин.

7.89. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

7.90. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України - необхідно закрити, а в частині підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України - залишити без задоволення.

9. Судові витрати
9.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 у справі № 927/743/25 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 у справі № 927/743/25 з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 у справі № 927/743/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова