ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/7590/25 пров. № А/857/487/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року (головуючий суддя Нор У.М., м.Рівне) у справі №460/7590/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
28.04.2025 позивач ( ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради (відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача про відмову нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за листопад 2024 року допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за листопад 2024 року допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам.
Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у відповідача, як внутрішньо переміщена особа та отримувала відповідну допомогу на проживання. Так, на думку позивача в листопаді 2024 року відповідачем протиправно та безпідставно прийнято рішення про припинення виплати позивачеві допомоги на проживання.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради про відмову нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за листопад 2024 року допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам. Зобов`язано Департамент соціальної політики Рівненської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за листопад 2024 року допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_3 отримала по 31.10.2024 у розмірі 6000 грн. (з розрахунку 3000 грн. на себе, як особу з інвалідністю та 3000 грн. на доньку – ОСОБА_2 ). ОСОБА_2 отримувала допомогу ВПО у складі сім`ї своєї мами ОСОБА_3 (уповноважена особа). За результатами проведеної верифікації – ОСОБА_4 (як уповноваженій особі) 24.10.2024 було призупинено до з`ясування виплату допомоги на проживання ВПО автоматично на центральному рівні, по причині – код 430 «Отримувач або уповноважена особа перебувала за кордоном більш 30 календарних днів підряд чи більше як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги», оскільки за даними Адміністрації Державної прикордонної служби України, Пантюх Жанною здійснено виїзд за кордон 18.07.2024 через пункт пропуску «Устилуг». Дата в`їзду в Україну – 31.08.2024. Згідно пункту 6 Порядку, якщо отримувач або уповноважена особа повернувся до покинутого місця проживання, виїхав на тимчасове чи постійне місце проживання за кордон або перебуває за кордоном більш як 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, він зобов`язаний повідомити про такі обставини органу соціального захисту населення/уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/ центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на обліку або надіслати заяву з використанням засобів поштового/електронного зв`язку. Нарахування та виплата допомоги отримувачу припиняється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо його повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне місце проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин. Орган соціального захисту населення після звернення отримувача із підтвердними документами, які спростовують виявлені критерії, визначені пунктами 7, 7- 1 і 8 Порядку, приймає рішення про призначення/відмову у призначенні допомоги. Враховуючи вищезазначене та те що ОСОБА_3 не надала підтвердні документи допомога була припинена. 16.12.2024 ОСОБА_3 подала до Департаменту заяву про надання допомоги на проживання ВПО. Заяву опрацьовано та призначено допомогу з 01.12.2024 у розмірі 5000 грн. з розрахунку 2000 грн. на чоловіка – ОСОБА_1 та 3000 грн. на ОСОБА_2 . Оскільки ОСОБА_3 не було дотримано вимог Порядку, вчасно не повідомлено Департамент про зміни, які впливають на визначення права на отримання допомоги, вважаємо що Департамент діяв у межах чинного законодавства України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
09.03.2026 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив всі обставини справи, дослідив всі наявні докази, дотримався вимог матеріального та процесуального права, а тому рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі №460/7590/25 є законним та обґрунтованим. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_2 , відповідно до довідки №5612-5001135785 від 13.04.2022 є внутрішньо переміщеною особою та отримувач допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
3 01.07.2024 розмір допомоги ОСОБА_2 складав 3000 грн. допомогу на ОСОБА_2 отримувала її мама, ОСОБА_3 , що вказується у листі Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради від 13.01.2025 №П1-241/2.
Вказаним листом повідомлено, що ОСОБА_4 , як уповноваженій особі 24.10.2024 було призупинено до з`ясування виплату допомоги у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 здійснено виїзд за кордон 18.07.2024, дата в`їзду - 31.08.2024.
Відповідач у листі від 13.01.2025 Nє П-241/2 зазначає, що ОСОБА_5 не надано підтверджуючі документи й підстави для виплати допомоги ОСОБА_2 за листопад 2024 року відсутні.
Також вказується, що ОСОБА_2 може отримувати виплату лише з 01.12.2024, з місяця подання нової заяви про надання допомоги на проживання ВПО від 16.12.2024 року.
3 листа від 13.01.2025 №П-241/2 вбачається, що ОСОБА_2 було припинено виплату допомоги у листопаді у зв`язку з тим, що саме ОСОБА_3 , як уповноважена особа перебувала за кордоном більш як 30 днів підряд.
Однак, ОСОБА_2 не перебувала за кордоном, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , й цей факт не оспорюється Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради, а відтак не зрозуміло чому виплата відповідачем для неповнолітньої особи було припинено.
Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (Закон №1706).
Згідно статті 1 Закону №1706-VII зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті
Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону №1706-VII Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Частиною першою статті 5 Закону №1706-VII визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
За змістом статті 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
При тому, згідно з частинами другою та третьою статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
За приписами частини першої статті 9 Закону №1706-VII внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.
У зв`язку з набранням чинності 22.03.2022 Постановою №332, якою був затверджений Порядок №332 та визначений механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01.10.2014 №505 (Постанова №505).
Пунктом 2 Порядку №332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204 р.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.06.2023 у справі №160/12308/22, та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховується при вирішенні цієї справи.
Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначає Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою КМУ від 20.03.2022 №322 (Порядок).
Згідно з пунктом 3 Порядку №332 передбачено, що допомога надається щомісячно з місяця звернення на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.
Відповідно до п.6 Порядку №332, для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія.
У заяві зазначається: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) заявника,- реєстраційний номер облікової картки платника податків; дата народження; відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, звідки перемістилася особа; адреса місця, куди перемістилася особа, та контактний номер телефону,-
номер поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування допомоги «єПідтримка» або номер банківського рахунка (за стандартом 1ВАЫ) заявника для виплати допомоги; наявність статусу особи з інвалідністю; відомості про неповнолітніх дітей, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою.
Заява про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 може бути також подана до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг.
Перевірка відомостей, зазначених внутрішньо переміщеною особою в заяві, проводиться під час формування та подання заяви засобами Порталу Дія.
У разі коли внутрішньо переміщена особа «подала заяву відповідно до абзацу першого цього пункту до 30 квітня 2022 р. та не отримала допомогу, допомога надається за. період, коли така особа мала право на допомогу на підставі сформованого Мінцифрою відповідного переліку внутрішньо переміщених осіб, що подається Мінсоцполітики, або внутрішньо переміщена особа має право звернутися особисто чи поштою до органу соціального захисту населення із заявою за формою згідно з додатком 1.
У відповідності до п.9 Порядку №332 список внутрішньо переміщених осіб, які звернулися щодо виплати допомоги на проживання, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку формується Мін цифри на підставі поданих заяв після перевірки інформації та надається державному підприємству «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики» один раз на день не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після дня подання заяви внутрішньо переміщеною особою.
Відповідно до п. 10 Порядку №332 державне підприємство «Інформаційно- обчислювальний центр Міністерства соціальної політики» на підставі списків, отриманих від Мінцифри, включає інформацію про внутрішньо переміщених осіб, які подали заяву для виплати допомоги, до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та щомісяця до 2, 12 і 22 числа формує Реєстри внутрішньо переміщених осіб, які звернулися щодо виплати допомоги на проживання, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку через АТ «Ощадбанк» на банківський рахунок (за стандартом ІВАN) у банку, в якому відкрито рахунок одержувача.
Реєстр внутрішньо переміщених осіб, які звернулися щодо виплати допомоги на проживання, подається Мінсоцполітики з накладеною кваліфікованою електронною печаткою за допомогою програмно-технічних засобів Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України для подальшої передачі АТ «Ощадбанк».
Суд апеляційної інстанції вказує, що пунктом 8 Порядку № 332 передбачено, що нарахування та виплата допомоги уповноваженій особі або отримувачу припиняється та більше не призначається/поновлюється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо її повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин.
Обґрунтованими причинами вважаються службове відрядження, оздоровлення дітей, супроводження дітей під час участі в міжнародних змаганнях або участь у відповідних змаганнях, стажування, навчання, лікування, реабілітація, хвороба особи або члена сім`ї, смерть членів її сім`ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, відвідування закладів охорони здоров`я, судових та правоохоронних органів, через які особа не * за власним бажанням могла бути відсутньою за місцем проживання/перебування, що підтверджується документально.
Пунктом 23 Порядку № 332 передбачено, що для підтвердження актуальності права уповноваженої особи та отримувачів на продовження отримання допомоги Мінсоцполітики щомісяця забезпечує передачу Мінфіну засобами електронної інформаційної взаємодії інформації отримувачів для проведення поточної верифікації відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат».
За результатами проведеної верифікації отримувачів Мінфіном передаються рекомендації Мінсоцполітики для подальшого завантаження до електронних систем: Мінсоцполітики із використанням функціоналу Єдиної системи.
Враховуючи вимоги пункту 6 Порядку № 332, отримувач у разі перебування за кордоном більш як 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, зобов`язаний повідомити про такі обставини органу соціального захисту населення/уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на обліку або надіслати заяву з використанням засобів поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням кваліфікованого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису). Нарахування та виплата допомоги отримувачу припиняється починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує ЗО календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин.
До програмного забезпечення Єдина інформаційна система соціальної сфери (ЄІССС), в якому здійснюється призначання та подальше нарахування допомоги на проживання, у вересні 2024 року Міністерством соціальної політики було завантажено результати верифікації (отримувач або уповноважена особа перебувала за кордоном більш як 30 календарних днів підряд чи більше як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги).
З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеної верифікації – ОСОБА_4 (як уповноваженій особі) 24.10.2024 було призупинено до з`ясування виплату допомоги на проживання ВПО автоматично на центральному рівні, по причині – код 430 «Отримувач або уповноважена особа перебувала за кордоном більш 30 календарних днів підряд чи більше як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги», оскільки за даними Адміністрації Державної прикордонної служби України, Пантюх Жанною здійснено виїзд за кордон 18.07.2024 через пункт пропуску «Устилуг». Дата в`їзду в Україну – 31.08.2024.
А тому, враховуючи вищезазначене та вимоги п. 6 Порядку № 322, позивачу припинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особі з листопада 2024 року.
Оскільки, термін перебування ОСОБА_6 за кордоном перевищив допустимий термін, який передбачений законодавством. 
Проте колегія суддів зазначає, що оскільки ОСОБА_2 є самостійними суб`єктом даних правовідносин та має спеціальний статус - «внутрішньо переміщена особа», а її права, пов`язані з цим статусом та не залежать від виникнення, зміни та/або припинення таких прав у її матері, крім того наявність у них довідок про взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб №5612-5001135785 від 13.04.2022 свідчать про протиправність дій вчинених відповідачем щодо позбавлення дитини виплати допомоги за листопад 2024 року та в свою чергу порушують їх інтереси згідно із пп.3 п.2 Постанови КМУ від 11.07.2023 №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб».
Відтак, з огляду на вищенаведене, колегія суддів констатує, що дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень, що полягають у припиненні виплати допомоги на проживання ОСОБА_2 є протиправними.
Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативно-правові акти, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за листопад 2024 року допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам. 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі № 460/7590/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар