22.05.26
22-ц/812/1042/26
Провадження № 22-ц/812/1042/26

П О С Т А Н О В А 
іменем України

22 травня 2026 року  м. Миколаїв
справа № 485/1270/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухваленого 04 березня 2026 року під головуванням судді Бодрової О.П., в приміщенні цього ж суду, повний текст судового рішення складений 12 березня 2026 року, у цивільній справі 

за позовом 
ОСОБА_2 , в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Снігурівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Міністерство оборони України, ОСОБА_1 , про встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви
В червні 2025 року ОСОБА_2 , через свого представника звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження.
Позивачка зазначала, що з 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в період спільного проживання у них народився син ОСОБА_6 . За життя ОСОБА_5 визнавав себе батьком, опікувався сином, займався його вихованням та забезпечував матеріально. 
Проте, нею та ОСОБА_5 своєчасно не було зареєстровано народження сина.
ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_5 є біологічним батьком ОСОБА_3 . Водночас, в свідоцтві про народження зазначено батьком дитини колишнього чоловіка ОСОБА_2 – ОСОБА_3 . 
В липні 2020 року ОСОБА_5 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. 15 січня 2021 року перебуваючи у триденній відпустці ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулись до Снігурівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, з метою внести зміни у свідоцтво про народження дитини, щодо запису про батька дитини, змінивши запис про батька з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 . Однак, виконати вказане тоді не змогли, оскільки співробітниця ДРАЦС пояснила, що необхідно прибути до відділу державної реєстрації актів не тільки їм, а і ОСОБА_3 . Відшукати колишнього чоловіка у той день не вдалось, а на наступний день ОСОБА_5 потрібно було повертатися до військової частини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 загинув при несенні служби в зоні бойових дій. 
Посилаючись на те, що встановлення факту батьківства необхідно для оформлення виплат на сина, позивачка просила: 
- встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер від вибухової травми внаслідок військових дій – ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- внести зміни до актового запису №96, складеного Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про народження ОСОБА_3 щодо запису про батька сина:, змінивши запис про батька « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 »;
- виключити відомості про батька « ОСОБА_4 », зазначивши у графі батько « ОСОБА_5 », громадянин України;
- змінити в актовому записі №96, у графі народженої дитини Прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 »; 
-виключити з графи актового запису №96 про народження дитини Прізвище народженої дитини « ОСОБА_7 », зазначивши у графі Прізвище народженої дитини « ОСОБА_8 ».

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2025 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Міністерство оборони України, ОСОБА_1 ..

Узагальнені доводи інших учасників
Під час розгляду справи Снігурівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначав, що при розгляді справи покладаються на розсуд суду. У разі задоволення позовних вимог просили в зобов`язальній частині рішення суду зазначити в якому саме актовому записі необхідно внести зміни, а також вказати пункт про виключення відомостей про батька дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також які саме відомості необхідно змінити у відповідному актовому записі про народження. А саме зазначити: прізвище дитини після внесення змін; по батькові дитини після внесення змін; прізвище, власне ім`я по батькові батька після внесення змін; дата народження батька після внесення змін; громадянство або особа без громадянства батька після внесення змін; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі батька після внесення змін (за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків батька після внесення змін (за наявності); місце проживання батька після внесення змін.
У додаткових поясненнях, пропонували відмовити в задоволенні позову зазначивши, що відповідно з відомостей актового запису про народження дитини ОСОБА_3 зазначено заявниками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також проставлено їх підписи, що свідчить про те, що заявники були обізнані з відомостями актового запису про народження та на той час заперечень не мали. Крім того частиною 3 статті 122 Сімейного кодексу України передбачено «Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства». Зазначені заяви при реєстрації народження дитини подані не були. Крім того частинами 1, 3 статті 138 СК України «Жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини». «До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.»
Позивач та відповідач були обізнані, що ОСОБА_3 не є батьком дитини, проте подали відповідну заяву про реєстрацію народження дитини на підставі якої складено актовий запис про народження дитини та видано свідоцтво про народження.

Міністерство оборони України також подало письмові пояснення щодо позову, в яких просило залишити позовну заяву без задоволення. Зазначало, що ОСОБА_3 офіційно визнав дитину своєю. Не зрозуміло яким чином позивач хоче встановити факт батьківства та внести зміни до актового запису дитини, записавши батьком дитини- ОСОБА_5 , якщо батько – ОСОБА_3 не був позбавлений батьківських прав, адже, запис не був зроблений зі слів матері відповідно частини 1 статті 135 СК України.
Також, у позовній заяві позивач не зазначає про родичів загиблого військовослужбовця та не додає ніяких доказів щодо їх відсутності. Таким чином, не відомо чи перебував загиблий ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, чи є в нього батьки, діти та інші родичі, які після загибелі військовослужбовця набувають право на отримання відповідних виплат, отже, у справі, ймовірно, наявний спір про право. Міністерство оборони України звертає увагу суду, що при розгляді даної заяви до учасників справи повинні бути залучені всі особи, які мають права на отримання таких виплат.
Міністерство оборони України вважає, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, що між собою узгоджуються та доповнюють один одного, які дають змогу вважати доведеним факт батьківства ОСОБА_5 по відношенню до дитини ОСОБА_3 .
29 вересня 2025 року ОСОБА_1 надала письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що заперечує щодо задоволення позову. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 при житті подавав заяву про своє батьківство щодо ОСОБА_3 , а вимога ОСОБА_2 про внесення змін до актового запису №96 без подання ОСОБА_5 відповідної заяви суперечить вимогам частини другої статті 138 СК України. Вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону.

Правом відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 не скористався.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_2 , в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження задоволено частково. Постановлено виключити з актового запису про народження №96 від 05 листопада 2019 року на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Внести до актового запису про народження №96 від 05 листопада 2019 року на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такі зміни: змінити прізвище дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », по батькові дитини з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », ім`я, дату та місце народження дитини залишити без змін; батьком дитини замість « ОСОБА_4 » вказати « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять відомостей, а позивачем ОСОБА_2 не доведено, що запис про батька дитини ОСОБА_3 вчинено за її вказівкою за правилами статті 135 СК України. Відсутність даних про те, чи було зроблено запис про батька дитини малолітнього ОСОБА_3 за вказівкою матері виключає можливість задоволення заяви про встановлення факту батьківства щодо померлого ОСОБА_5 , з яким мати дитини не перебувала у шлюбі, на підставі статті 130 СК України.
За такого вимоги позивача про встановлення факту батьківства задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про виключення відомостей із актового запису про народження дитини судом враховано, зокрема, пояснення позивачки та письмові пояснення брата ОСОБА_5 , які були посвідчені приватним нотаріусом, суд дійшов висновку, що поведінка ОСОБА_5 за життя свідчить про визнання ним батьківства щодо дитини ОСОБА_3 та останній намір подати заяву про визнання батьківства щодо нього, який він не зміг реалізувати у зв`язку з перебуванням на військовій службі з 2020 року до часу загибелі. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати частково, ухвалити нове рішення, яким залишити без змін рішення в частині відмови позивачу у вимогах встановлення факту батьківства, відмовити позивачці у задоволених позовних вимогах.

Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було проігноровано пункт 3 статті 138 Сімейного Кодексу України. Яким передбачено, що до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Що перешкоджало позивачу з моменту народження дитини, а тим більш з дня реєстрації дитини оспорити батьківство свого колишнього чоловіка протягом року. На той час усі були живі та здорові.
Апелянт зазначає, що протягом трьох місяців з 08 серпня 2019 року по 05 листопада 2019 року дитину не реєстрували в органах РАЦС. 
ОСОБА_2 наголошувала, що з 2017 року жила з ОСОБА_5 цивільним шлюбом та вони вели спільне господарство. Не зважаючи на зазначене, протягом трьох місяців з дня народження сина, ОСОБА_5 не проявив бажання зустрітися з ОСОБА_3 і домовитися про необхідність утрьох піти до органів РАЦС та зареєструвати належним чином дитину з зазначенням ОСОБА_5 батьком дитини. При реєстрації дитини в Снігурівському районному відділі РАЦС були присутні всі, крім біологічного батька дитини, який на той час не перебував на службі в ЗСУ, а мешкав разом з позивачкою. Однак не проявив бажання скористатися присутністю ОСОБА_3 щоб зазначити себе батьком рідної дитини.
Висновок експерта про встановлення спорідненості ОСОБА_5 з дитиною ОСОБА_11 не є належним доказом того, що сам ОСОБА_5 хотів визнавати себе батьком дитини. Якби ОСОБА_5 помер до народження дитини або до реєстрації дитини тоді можливо було б стверджувати про те, що у ОСОБА_5 не було можливості використати своє право на подачу заяви про визнання батьківства, а в даному випадку дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована 05 листопада 2019 року, а ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поведінка ОСОБА_5 показує його не бажання визначити себе батьком дитини.
Також зазначає, що судом були проігноровані пояснення Снігурівського відділу ДРАЦС та МОУ щодо позовної заяви.
Тест ДНК не є підставою внесення змін в актовий запис про народження дитини, так як зазначена обставина не передбачена жодною статтею чинного законодавства України. Тест ДНК лише наголошує про генетичну спорідненість чоловіка та дитини, а не є доказом того, що ОСОБА_5 проявив бажання визнати своє батьківство по відношенню до дитини.
Посилання суду першої інстанції на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах спростовуються усталеною практикою Верховного Суду. При цьому апелянт посилалась на постанову Верховного Суду від 01 травня 2023 року у справі № 753/7593/21.

Узагальненні доводи інших учасників справи
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що судом першої інстанції правомірно доведено факт батьківства ОСОБА_5 щодо дитини ОСОБА_3 . Доказів на підтвердження протилежного іншими учасниками справи не надано. 
Зазначала також, що учасниками справи не спростовано той факт, що ОСОБА_5 заяву про своє батьківство щодо ОСОБА_3 не подавав, однак за життя своєю поведінкою визнавав своє батьківство. Судом першої інстанції правомірно звернуто увагу на те, що згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України. Суд першої інстанції правомірно зазначив висновок, що поведінка ОСОБА_5 за життя свідчить про визнання ним батьківства щодо дитини ОСОБА_3 та останній мав намір подати заяву про визнання батьківства щодо нього, який він не зміг реалізувати у зв`язку з перебуванням на військовій службі з 2020 року до часу загибелі. Суд першої інстанції правомірно враховував право ОСОБА_3 знати свого батька та можливість реалізувати свої права, зокрема щодо отримання допомоги у зв`язку із загибеллю батька. 
Головне на що треба звернути увагу в даному випадку це не на ОСОБА_2 , не на ОСОБА_1 , а на дитину, яка залишилася без матеріального забезпечення свого біологічного батька, який при житті кожного місяця перераховував кошти на рахунок своєї цивільної дружини ОСОБА_2 . 
ОСОБА_2 наголошує, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність внесення змін до актового запису про народження дитини, що позов в частині виключення запису про ОСОБА_3 з актового запису про народження ОСОБА_3 і внесення відомостей про ОСОБА_5 , як про його батька, є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились. 
Учасники справи повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи. Повідомлення представника позивача – адвоката Мирончук Н.В. та третіх осіб МО України, Снігурівський районний відділ РАЦС ГТУЮ у Миколаївській області підтверджується реєстром про отримання документів з «Електронного суду» учасником справи (а.с.178 ). Щодо повідомлення позивачки та відповідача то конверти з судовою повісткою були повернуті суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідає вимогам частини 8 статті 128 ЦПК України.
Третя особа ОСОБА_1 (апелянт по справі) надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність.
Клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило. За такого, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

2. Мотивувальна частина 

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 4 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.
За частиною 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки судове рішення у цій справі ухвалене за відсутності учасників справи, повне судове рішення складене 22 травня 2026 року, то відповідно датою ухвалення судового рішення є 22 травня 2026 року.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 14 липня 2014 року. 
Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (т.1 а.с.20-21).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , про що Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було складено актовий запис від 05 листопада 2019 року № 96 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 , у якому батьками дитини зазначені: батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_2 (т.1 а.с.22).
Відповідно до висновку експерта №387-МГ, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженого громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вірогідність того, що ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999 % (т.3 а.с. 41-43).
28 липня 2020 року ОСОБА_5 підписав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу (т.2 а.с.180-181). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (т.2 а.с. 193). 
З лікарського свідоцтва про смерть №1631 від 05 травня 2022 року та довідки про причину смерті слідує, що ОСОБА_5 загинув внаслідок вибухової травми, ушкодження внаслідок військових дій (т.2 а.с.194,195).
ОСОБА_2 отримала сповіщення про те, що її чоловік стрілець-зенітник зенітного ракетного взводу 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_3 , старший солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перебування у лікарняному закладі від отриманих поранень в районі виконання завдань за призначенням, в ході ведення бойових дій в районі н.п. Ямпіль Донецької області (т.1 а.с.68-69).
З листа Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 21 серпня 2025 року №758/01-16 вбачається, що після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа у Першій Миколаївській державній нотаріальній конторі Миколаївської області не заводилась (т.2 а.с.41).
З заявою до ІНФОРМАЦІЯ_9 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 звернулася мати загиблого – ОСОБА_1 (т.2 а.с.67).
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум  ОСОБА_1 призначена одноразова грошова допомога в розмірі частини 15000 000 грн, в сумі 7500000 (т.2 а.с. 149).

Позиція апеляційного суду
Задовольняючи вимогу ОСОБА_2 про виключення відомостей з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 щодо батька дитини ОСОБА_4 , і внесення відомостей про ОСОБА_5 , як про його батька, суд першої інстанції вважав такі вимоги обґрунтованими.
Колегія суддів з такими висновками погоджується виходячи з наступного.

Згідно з частиною1 статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У відповідності до частини 1 статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Відповідно до частини другої статті 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 народила ОСОБА_3 08 серпня 2019 року, тобто до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу з ОСОБА_3 , отже, вважається, що саме останній є батьком дитини.
Ураховуючи те, що ОСОБА_11 народжений до спливу десяти місяців після припинення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , його батьком у свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_3 .

Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.
Відповідно до частини1 статті 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.
Відповідно до рекомендацій, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини.
Рішенням у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Встановлена національним сімейним законодавством (частиною 2 статті 138 СК України) конструкція, за якою вимога матері про виключення даних про її чоловіка як про батька дитини задовольняється лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство, спрямована саме на захист інтересів дитини, щоб забезпечити стабільність умов життя дитини, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої жоден чоловік не визнає своє батьківство щодо дитини.
Згідно статтею 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове Свідоцтво про народження.
Відповідно до п.п.20 пункту 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно з пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 - підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Судом встановлено, що біологічним батьком дитини фактично є ОСОБА_5 , що підтверджено висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №387-МГ від 28 листопада 2025 року, за якою вірогідність того, що ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , складає не менше 99,9999 %.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Отже, суд першої інстанцій обґрунтовано вважав факт батьківства ОСОБА_5 щодо дитини ОСОБА_3 доведеним.
Відповідно до положень статті 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.
Заявляючи позов, ОСОБА_2 стверджувала, що ОСОБА_5 заяву про своє батьківство відносно ОСОБА_3 не подавав, оскільки загинув при виконанні військового обов`язку щодо захисту України від російської агресії, однак за життя своєю поведінкою визнавав своє батьківство щодо дитини.
Зокрема, вона зазначала, що тривалий час вони проживали разом з ОСОБА_5 та виховували сина ОСОБА_6 , що підтверджується відповідними фотокартками (т.1 а.с.77-80). 15 січня 2021 року перебуваючи у триденній відпустці (за сімейними обставинами) ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулись до Снігурівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, з метою внести зміни у свідоцтво про народження дитини, щодо запису про батька дитини, змінивши запис про батька з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 (т.1 а.с.36).
Однак, виконати вказане тоді не змогли, оскільки співробітниця ДРАЦС пояснила, що необхідно прибути до відділу державної реєстрації актів не тільки їм, а і ОСОБА_3 . Відшукати колишнього чоловіка у той день не вдалось, а на наступний день ОСОБА_5 потрібно було повертатися до військової частини.
В акті по факту проживання, складеному депутатом Інгульської сільської ради від 16 травня 2022 року зазначено, що ОСОБА_2 дійсно проживала однією сім`єю з цивільним чоловіком ОСОБА_5 з 1 грудня 2020 року по день смерті останнього, разом виховували дітей та вели спільне господарство (т.1 а.с. 74).
Згідно довідки Широківської сільської ради від 28 липня 2025 року в с. Покровське раніше проживала сім`я ОСОБА_12 , до складу якої входили ОСОБА_1 та троє їх спільних дітей: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 . Після народження третього сина ОСОБА_10 , ОСОБА_1 покинула сім`ю та переїхала в інше село. Після смерті батька в 2016 році брати залишились одні. Згодом молодший ОСОБА_5 переїхав в с. Степове де створив свою сім`ю з ОСОБА_15 , з якою у них народився спільний син (т.1 а.с. 133).
Як вбачається з нотаріально посвідчених письмових пояснень брата ОСОБА_5 – ОСОБА_13 , він зазначив, що їх мати ОСОБА_1 не займалась вихованням дітей, а після того, як молодшому ОСОБА_10 виповнилось 4 місяці, вона покинула сім`ю. Після смерті батька в 2016 році ОСОБА_16 будучи неповнолітнім, залишився без будь якої підтримки рідних. ОСОБА_16 мав бажання поступити на навчання до ПТУ, але у нього не прийняли документи, оскільки він ніде не був прописаний. На прохання ОСОБА_10 прописатись у матері ОСОБА_1 , остання відмовилась прописати свого сина за місцем свого проживання та реєстрації, лишивши неповнолітнього сина можливості подати документи на навчання до ПТУ.
Через деякий час, в телефонній розмові, ОСОБА_16 повідомив, що в листопаді 2016 року його зареєструвала за своїм місцем проживання дівчина ОСОБА_17 та він переїхав жити до неї. В подальшому ОСОБА_16 подав документи на навчання.
Кожен раз із навчання він їхав до ОСОБА_18 і весь свій час проводив з нею та її двома дітьми від першого шлюбу. З 2017 року ОСОБА_16 став проживати з ОСОБА_19 як чоловік і жінка та разом вести спільне господарство. ОСОБА_16 називав ОСОБА_20 своєю дружиною. На початку серпня 2019 року ОСОБА_21 народила ОСОБА_10 сина, вони назвали його ОСОБА_6 . ОСОБА_16 обожнював сина, носив його на руках, гуляв з ним, купував іграшки, возив сина до міста, щоб покатати на дитячих атракціонах. По телефону він міг довго розказувати про свого сина ОСОБА_6 .
Із-за негативної поведінки матері ОСОБА_1 , яка зовсім не виконувала своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, ОСОБА_16 дитинства не мав, тому намагався своєму сину дати все, що він може. З цієї причини ОСОБА_16 намагався заробити хоч якісь гроші на утримання своєї сім`ї: дружини ОСОБА_18 , її двох дітей та свого сина. З цією ж метою ОСОБА_16 в 2020 році уклав контракт з військовою частиною про проходження військової служби.
В 2020 році ОСОБА_16 та ОСОБА_22 купили будинок та переїхали туди жити разом з дітьми. Всі відпустки ОСОБА_16 проводив з родиною. Дітей ОСОБА_18 від першого шлюбу він виховував як своїх: купував їм речі, грав з ними, приділяв їм увагу. Стосовно того, що ОСОБА_6 є його сином, ОСОБА_16 не мав жодного сумніву.
В одній з переписок по телефону, ОСОБА_16 повідомив, що йому в середині травня 2022 року в частині дають відпустку на три дні за сімейними обставинами, він мав намір у цю відпустку оформити з ОСОБА_23 офіційний шлюб.

Відповідно до положень статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Згідно із пунктом 4 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є юридичні факти.
В постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 336/1357/16-ц зазначено: «До конклюдентної дії у цивільному праві належать дії особи, що виявляють її волю встановити правовідношення, але не у формі усного чи письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір».
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Конвенцією про права дитини передбачено, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Враховуючи. зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поведінка ОСОБА_5 за життя свідчить про визнання ним батьківства відносно дитини ОСОБА_3 та намір подати заяву про визнання батьківства щодо цієї дитини, який він не зміг реалізувати у зв`язку із загибеллю на війні.
За такого, суд правильно задовольнив вимоги про виключення запису про ОСОБА_3 з актового запису про народження ОСОБА_3 і внесення відомостей про ОСОБА_5 як про його батька.
В постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 336/1357/16-ц зазначено: «Верховний Суд враховує право ОСОБА_5 знати свого батька та можливість реалізувати спадкові права, а також беручи за основу римську максиму lurasanguinis nulloiure civilidirimi possunt (жодні встановлення цивільного права не можуть скасувати права, що випливають із кровної спорідненості), робить висновок про необхідність внесення змін до актового запису про народження дитини, що і було зроблено судами попередніх інстанцій».
Отже, рішення суду в частині задоволених вимог відповідає вимогам чинного законодавства, обставинам справи та висновкам Верховного Суду. 
Рішення в частині відмови в задоволенні вимог про встановлення батьківства учасники справи не оскаржували, тому рішення в цій частині колегія суддів не перевіряє.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо пропуску позивачкою строку позовної давності на підставі частини третьої статті 138 СК України колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Згідно частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до частини 3 статті 138 СК України, на яку посилається заявниця, до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.
Натомість право заявити про застосування позовної давності, відповідно до вимог статті 267 ЦК України, має виключно сторона у справі.
Згідно частини 1 статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 є третьою особою, її заява про порушення судом вимог частини 3 статті 138 СК України, є безпідставною.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів батьківства ОСОБА_5 не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, відповідно до частини 2 статті 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Встановлено, що у даному випадку судова молекулярно-генетична експертиза, проведена належним чином, чітко підтверджує факт батьківства ОСОБА_5 , що є достатнім для встановлення цього факту в рамках цивільного процесу.
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 у справі № 202/5601/18, суд зазначив, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи
Отже наявність висновку судово молекулярно-генетичної експертизи є достатньою підставою для визнання батьківства. Результат проведеної молекулярно-генетичної експертизи у даній справи є належним, допустимим та достатнім доказом встановлення батьківства.

Посилання скаржника на неправомірне використання біологічного матеріалу є необґрунтованими, оскільки чинне законодавство не містить заборони використання відібраного у військовослужбовців біологічного матеріалу для проведення судових експертиз, а відтак не може бути підставою для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2026 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
  Головуючий 	  І.В. Лівінський	
  Судді	  Т.Б. Кушнірова   Л.М. Царюк  	

Повне судове рішення складено 22 травня 2026 року.