Справа № 149/958/25
Провадження № 22-ц/801/1104/2026
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	Справа № 149/958/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Копаничук С. Г., Голоти Л. О., 
з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., 

учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) – Товариство з обмеженою відповідальністю «Щедра нива»,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) – ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом – Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорс 2020»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Запаскіна Максима Романовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Олійника І. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У березні 2025 року ТОВ «Щедра нива» звернулося в суд з позовом до ТОВ «Хорс 2020» і ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок.
У позовній заяві ТОВ «Щедра нива» зазначало, що товариство було створене з метою організації підприємницької діяльності, залучення юридичних і фізичних осіб до діяльності по інвестуванню в економіку капіталовкладень для одержання прибутку (п.2.2. Статуту товариства), його господарська діяльність ведеться на принципах самоокупності і самофінансування (п. 3.1. Статуту). 
Ведення товарного сільськогосподарського виробництва на орендованих землях власників земель (паїв) є основною діяльністю товариства. 
З урахуванням мети, предмету господарської та фінансової діяльності товариство уклало з ОСОБА_1 договори оренди належних їй земельних ділянок: 
- від 30 січня 2019 року на земельну ділянку, площею 4,1683 га, кадастровий номер 0524883100:06:001:0012 – до 30 січня 2029 року;
- від 19 листопада 2014 року на земельну ділянку, площею 3,5940 га, кадастровий 0524883100:06:001:0013, додаткова угода від 08 вересня 2016 року – до 31 грудня 2026 року;
- від 25 червня 2004 року на земельну ділянку, площею 3,5201 га, кадастровий но 0524883100:06:001:0014, додаткові угоди від 10 жовтня 2012 року, 08 вересня 2016 року – до 31 грудня 2026 року;
- від 16 грудня 2016 року на земельну ділянку, площею 4,6940 га, кадастровий номер 0524883100:06:001:0015.
На підставі вказаних договорів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване право оренди на зазначені земельні ділянки.
У травні 2021 року із усного повідомлення орендодавця ОСОБА_1 стало відомо про те, що колишнім директором ТОВ «Щедра нива» ОСОБА_2 04 червня 2020 року були підписані Угоди про розірвання діючих довгострокових договорів оренди земельних ділянок начебто за взаємною згодою сторін з орендодавцем ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами №0524883100:06:001:0012, №0524883100:06:001:0013, №.0524883100:06:001:0014, №0524883100:06:001:0015. 
Вчинення таких правочинів з боку представника ТОВ «Щедра нива» Бойка Д. П. та орендодавця ОСОБА_1 було наслідком зловмисної домовленості між ними за участю представника ТОВ «Хорс 2020» Шестопала О. М., Ковбасюк Л. Д. 
Після чого, не припиняючи право оренди земельних ділянок ТОВ «Щедра нива», 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 уклала договори оренди тих самих земельних ділянок з ТОВ «Хорс 2020». 
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2024 року по справі №149/545/23 визнано недійсними укладені угоди від 04 червня 2020 року між представником ТОВ «Щедра нива» Бойком Дмитром Петровичем та орендодавцем ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди земельних ділянок: від 30 січня 2019 року щодо земельної ділянки площею 4,1683 га, кадастровий №0524883100:06:001:0012; від 19 листопада 2014 року щодо земельної ділянки площею 3,5940 га, кадастровий №0524883100:06:001:0013, від 08 вересня 2016 року щодо земельної ділянки площею 3,5201 га, кадастровий №0524883100:06:001:0014, від 16 грудня 2016 року щодо земельної ділянки площею 4,6940 га, кадастровий №0524883100:06:001:0015, розташованих на землях Кропив`янської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, які вчинені внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Також були визнані недійсними, укладені 06 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Хорс 2020» договори оренди земельних ділянок.
Проте, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що з метою перешкоди у реалізації даного рішення суду та поновленні ТОВ «Щедра нива» своїх прав орендаря, 06 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Хорс 2020» було укладено угоди про розірвання договорів оренди земельних ділянок та того ж дня укладено нові договори вказаних земельних ділянок. 
Позивач зазначає, що відповідачі достеменно знаючи про факт укладення ТОВ «Щедра нива» договорів оренди земельних ділянок та їх реального виконання уклали між собою спірні договори оренди землі. 
Фактично на даний момент ТОВ «Щедра нива» через неправомірні дії ОСОБА_1 та ТОВ «Хорс 2020», які полягають в укладенні інших договорів оренди землі, не в змозі зареєструвати своє речове право на оренду земельних ділянок, яке визначено сторонами у самих договорах оренди землі, які є дійсними, а отже такими, що породжують відповідні зобов`язання для його сторін.
Вважаючи свої права порушеними, ТОВ «Щедра нива» у заявленому позові просило суд:
- визнати недійсним укладений 06 серпня 2024 року між ТОВ «Хорс 2020» та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 4,1683 га кадастровим номером 0524883100:06:001:0012, розташованої на землях Кропив`янської сільської ради Хмільницького району Вінницької області; 
- визнати недійсним укладений 06 серпня 2024 року між ТОВ «Хорс 2020» та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 3,5940 га кадастровим номером 0524883100:06:001:0013, розташованої на землях Кропив`янської сільської ради Хмільницького району Вінницької області; 
- визнати недійсним укладений 06 серпня 2024 року між ТОВ «Хорс 2020» та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 3,5201 га кадастровим номером 0524883100:06:001:0014, розташованої на землях Кропив`янської сільської ради Хмільницького району Вінницької області; 
- визнати недійсним укладений 06 серпня 2024 року між ТОВ «Хорс 2020» та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 4,6940 га кадастровим номером 0524883100:06:001:0015, розташованої на землях Кропив`янської сільської ради Хмільницького району Вінницької області;
- вирішити питання розподілу судових витрат.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Щедра нива» із зустрічним позовом про дострокове розірвання договорів оренди, у якому зазначила, що між нею та товариством дійсно були укладені договори оренди належних їй земельних ділянок із кадастровими номерами 0524883100:06:001:0012, 0524883100:06:001:0013, 0524883100:06:001:0014, 0524883100:06:001:0015.
Ключовим обов`язком орендаря за вказаними договорами є своєчасна та повна сплата орендної плати. Умови всіх договорів та додаткових угод до них прямо передбачали, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. Це є імперативною умовою, яка захищає майнові інтереси орендодавця від інфляційних процесів. 
Проте всупереч умовам договорів та вимогам закону ТОВ «Щедра нива» систематично протягом 2019-2020 років, ухилялося від виконання свого обов`язку в повному обсязі, не проводячи індексацію орендної плати. Цей факт є доведеним та підтверджується розрахунками, що надавались у попередніх поясненнях у справі № 149/545/23. 
Поведінка ТОВ «Щедра нива» є вкрай суперечливою та недобросовісною. З одного боку, товариство через суд вимагає визнати угоди про розірвання договорів недійсними, наполягаючи на їх чинності. З іншого боку, воно саме ж грубо та систематично порушує ці самі договори, позбавляючи ОСОБА_1 значної частини належних їй коштів. Це є класичним прикладом зловживання правом, що заборонено статтею 13 ЦК України.
ОСОБА_1 , передаючи в оренду свої земельні ділянки, розраховувала на отримання стабільного доходу, який є для неї, як для сільського мешканця, важливим джерелом існування. Систематичне (протягом двох років) неотримання частини орендної плати через ігнорування Орендарем умов про індексацію значною мірою позбавило її того, на що вона розраховувала. 
Загальна сума орендної плати, що підлягала сплаті за 2019-2020 роки з урахуванням індексації, становить 123 870,41 грн (60 424,59 + 63 445,82). ТОВ «Щедра нива» у своїх матеріалах визнає сплату лише 100 246,92 грн. Таким чином, сума доведеної недоплати становить щонайменше 23 623,49 грн, що є істотною сумою для орендодавця. 
Отже, факт систематичного (два роки поспіль) та істотного (значна сума недоплати) порушення умов договорів з боку ТОВ «Щедра нива» є доведеним та є самостійною, достатньою підставою для їх розірвання в судовому порядку, а тому ОСОБА_1 просила суд:
- достроково розірвати Договір оренди земельної ділянки від 30 січня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Щедра нива», щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0524883100:06:001:0012;
- достроково розірвати Договір оренди земельної ділянки від 19 листопада 2014 року та Додаткову угоду до нього від 08 вересня 2016 року, укладені між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Щедра нива», щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0524883100:06:001:0013;
-достроково розірвати Договір оренди земельної ділянки від 25 червня 2004 року та Додаткову угоду до нього від 08 вересня 2016 року, укладені між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Щедра нива», щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0524883100:06:001:0014; 
- достроково розірвати Договір оренди земельної ділянки від 16 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Щедра нива», щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0524883100:06:001:0015;
- вирішити питання судових витрат. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року, повний текст якого складено 27 лютого 2026 року первісний позов було задоволено повністю та вирішено:
- визнати недійсним укладений 06 серпня 2024 року між ТОВ «Хорс 2020» та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 4,1683 га, кадастровий №0524883100:06:001:0012, розташованої на землях Кропив`янської сільської ради Хмільницького району Вінницької області;
- визнати недійсним укладений 06 серпня 2024 року між ТОВ «Хорс 2020» та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 3,5940 га, кадастровий №0524883100:06:001:0013, розташованої на землях Кропив`янської сільської ради Хмільницького району Вінницької області;
- визнати недійсним укладений 06 серпня 2024 року між ТОВ «Хорс 2020» та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 3,5201 га, кадастровий №0524883100:06:001:0014, розташованої на землях Кропив`янської сільської ради Хмільницького району Вінницької області; 
- визнати недійсним укладений 06 серпня 2024 року між ТОВ «Хорс 2020» та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 4,6940 га, кадастровий №0524883100:06:001:0015, розташованої на землях Кропив`янської сільської ради Хмільницького району Вінницької області;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Щедра нива» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 056 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн;
- стягнути з ТОВ «Хорс 2020» на користь ТОВ «Щедра нива» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 056 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн;
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Щедра нива» про дострокове розірвання договорів оренди землі було відмовлено повністю.
Мотивуючи своє рішення, місцевий суд зазначив, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопад 2024 року по справі №149/545/23 було визнано недійсними укладені між представником ТОВ «Щедра нива» Бойком Дмитром Петровичем та орендодавцем ОСОБА_1 угоди про розірвання договорів оренди спірних земельних ділянок. 
Підставами для визнання недійсними угод про розірвання договорів оренди була зловмисна домовленість ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Оскільки договори оренди земельних ділянок від 06 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Хорс 2020» були укладені у період дії договорів оренди, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «Щедра нива», суд у справі №149/545/23 визнав недійсними і укладені 06 листопада 2020 року договори оренди земельних ділянок ОСОБА_1 з ТОВ «Хорс-2020», як такі, що порушують право ТОВ «Щедра Нива» на використання спірних земельних ділянок.
Вказані обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили 19 грудня 2024 року, у цивільній справі між тими ж сторонами, а тому, у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню у цій справі.
Таким чином рішенням суду від 14 листопада 2024 року підтверджено право ТОВ «Щедра Нива» на оренду чотирьох земельних ділянок ОСОБА_1 . 
Водночас суд першої інстанції встановив, що до ухвалення вказаного рішення у справі №149/545/23, 06 серпня 2024 року ОСОБА_1 та ТОВ «Хорс 2020» уклали нові чотири договори оренди вищевказаних земельних ділянок, строком на 7 років, а тому виснував, що такі дії орендодавця ОСОБА_1 вчинені всупереч абз. 4 ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про оренду землі», порушують таку загальну засаду цивільного законодавства як добросовісність, а також порушують права ТОВ «Щедра Нива» визначені в абз. 2, 4 ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про оренду землі».
Відтак суд першої інстанції відхиливши доводи представника відповідачів про обрання ТОВ «Щедра нива» неефективного способу захисту, дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог.

Досліджуючи обґрунтованість зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Щедра нива», місцевий суд встановив, що у договорах оренди землі між ТОВ «Щедра Нива» та ОСОБА_1 від 30 січня 2019 року, від 19 листопада 2014 року, від 16 грудня 2016 року сторони у п. 10 визначили, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації, таку ж умову передбачено і в договорі від 08 вересня 2016 року в пункті 8 Договору. При цьому у вищевказаних договорах погоджено, що внесення орендної плати здійснюється до 1 чи 31 грудня поточного року (пункти 9 та 11 Договорів відповідно). 
Отже, сторони цих договорів оренди узгодили умови, за якими орендар зобов`язався сплачувати орендодавцеві орендну плату із застосуванням індексу інфляції. Оскільки договором передбачено щорічну сплату оренди, відповідно і індексація має застосовуватися за певний рік. 
Суд першої інстанції вказав, що доводи позивача за зустрічним позовом про обчислення індексації кумулятивно за попередні роки, які передують року виплати не має відображення у вищевказаних договорах та є надуманими, а тому вважав правильним таким, що відповідає умовам договорів оренди землі, розрахунок наданий представником ТОВ «Щедра Нива», який доводить наявність переплати за оренду плату за 2019-2020 роки у розмірі 17 412,46 грн. 
При цьому суд взяв до уваги доводи представника ТОВ «Щедра Нива» про те, що на підставі поданих заяв від 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 отримала у тому числі авансові платежі. 
Зважаючи на встановлене, місцевий суд дійшов висновку, що про істотне порушення ТОВ «Щедра Нива» умов договорів оренди землі, не підтверджені, а тому підстави для розірвання цих договорів відсутні. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Запаскін М. Р. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісних позовних вимог ТОВ «Щедра нива» відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 27 березня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Голота Л. О.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2026 року справу призначено до розгляду на 07 травня 2026 року о 10 год 00 хв та згодом відкладено на 14 травня 2026 року на 09 год 10 хв. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд застосував неефективний спосіб захисту — ізольоване визнання недійсними договорів оренди без вимоги про повернення ділянок.
ТОВ «Щедра нива» не скористалося жодним із належних способів захисту: не заявило вимоги про повернення (витребування) земельних ділянок, не просило визнати відсутнім право оренди ТОВ «Хорс 2020», не ставило питання про визнання укладеною додаткової угоди чи про реєстрацію свого права оренди. За таких обставин задоволення ізольованої вимоги про визнання недійсними договорів оренди не створює для позивача жодного правового механізму повернення земельних ділянок у його фактичне користування та не усуває реєстрацію конкурентного права оренди.
Окрім того суд хибно витлумачив поняття «з урахуванням індексів інфляції» у ч. 3 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі», відхиливши кумулятивну методику розрахунку, легітимізовану Верховним Судом (постанова КГС ВС від 25 лютого 2025 року у справі № 903/622/24), що призвело до помилкового констатування «авансових переплат» замість реального боргу. Через помилкове визнання фіктивної «переплати», суд ухилився від оцінки реальної заборгованості на предмет її істотності (ч. 2 ст. 651 ЦК України) та систематичності (п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України).
Позивач власноруч заклав у свій розрахунок помилку: він для кожного року застосовував індекс інфляції виключно поточного року до незмінної бази 2016 року (для 2019 — коефіцієнт 1,041, для 2020 — 1,050), повністю ігноруючи інфляцію за попередні періоди. Саме таку методологію ВС у п. 5.28 справи № 903/622/24 кваліфікує як неправильне застосування ч. 3 ст. 21 Закону «Про оренду землі».
Розрахунок суду першої інстанції є арифметично та юридично дефектним. Суд, некритично прийнявши лінійний метод позивача та ігноруючи накопичені з 2016 року індекси, штучно створив «ілюзію переплати». За правильного застосування ч. 3 ст. 21 Закону «Про оренду землі» та позиції ВС у справі № 903/622/24, фактично сплачена сума у розмірі 100 246,92 грн не покриває реальних зобов`язань. Орендар допустив систематичну недоплату у розмірі 32 119,93 грн.
Таким чином, ТОВ «Щедра нива» протягом 2019-2020 років сплачувало орендну плату, ігноруючи інфляційні процеси, що призвело до систематичного заниження бази нарахування і недоплати у розмірі 32 119,93 грн. Оскільки ця недоплата відбувалася кожного разу під час розрахунку за відповідний рік, дії ТОВ «Щедра нива» підпадають під визначення систематичної недоплати, яка є підставою для розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України з урахуванням істотності.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Щедра нива» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник ТОВ «Щедра нива» щодо задоволення апеляційної скарги заперечував та надав відповідні пояснення.
ОСОБА_1 та її представник в судове засідання, призначене на 14.05.2026 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, при цьому адвокатом подано клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на стан здоров`я, однак судова колегія вважає за необхідне у задоволенні клопотання відмовити, визнавши причину неявки за неповажну, оскільки вказаний у наданих довідках діагноз не перешкоджає адвокату прийняти участь у розгляді справи, зокрема в режимі відеоконференції, однак відповідне клопотання ним не було заявлене. Крім того, попереднє судове засідання у справі вже було відкладене за клопотання адвоката Запаскіна М. Р., а також не надано відомостей щодо причин повторної неявки в судове засідання Паламарчук К. Л.
Представник ТОВ «ХОРС 2020» в судове засідання двічі не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини, встановлені судом
30 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Щедра нива» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,1683 га, кадастровий номер 0524883100:06:001:0012, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, терміном на 7 років (п. 8 Договору), з орендною платою у розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки землі, що складає 17 429,47 грн (п. 9 Договору), з обчисленням розміру орендної плати з урахуванням індексації, коефіцієнтів, що обчислюються в розмірі та порядку, визначеному нормативними актами України (п. 10), внесенням орендної плати до 31 грудня поточного року (а. с. 7-9).
19 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Щедра нива» укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,5940 га, кадастровий номер 0524883100:06:001:0013, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, терміном на 10 років (п. 8), з орендною платою у розмірі 5% від вартості землі, що складає 4 416,43 грн (п. 9 Договору), з обчисленням розміру орендної плати з урахуванням індексації (п. 10), внесенням орендної плати до 1 грудня щорічно (п. 11 Договору)(а. с. 10-11). 
08 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Щедра нива» укладено додаткову угоду, стосовно цієї ж земельної ділянки, та встановлено строк оренди до 31 грудня 2026 року (п. 6 Договору), визначено орендну плату у розмірі 8% від нормативно грошової оцінки землі, що становить 10 590,97 грн (п. 7 Договору), обчисленням розміру орендної плати з урахуванням індексації (п. 8), внесенням орендної плати до 1 грудня щорічно (п. 9 Договору) (а. с. 12-13).
25 червня 2004 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Щедра нива» укладено договір № 181 оренди земельної ділянки площею 3,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, терміном на 10 років з орендною платою 1,5 % від вартості землі (а. с. 14-15). 
08 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Щедра нива» укладено додаткову угоду, стосовно цієї ж земельної ділянки та встановлено строк оренди до 31 грудня 2026 року (п. 6 Договору), визначено орендну плату у розмірі 8% від нормативно грошової оцінки землі, що становить 10595,22 грн (п. 7 Договору), обчисленням розміру орендної плати з урахуванням індексації (п. 8), внесенням орендної плати до 1 грудня щорічно (п. 9 Договору) (а. с. 16-17).
16 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Щедра нива» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,694 га, кадастровий номер 0524883100:06:001:0015, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, строком на 10 років (п. 8 Договору), з орендною платою у розмірі 8% від нормативно-грошової оцінки землі, що складає 10 595,22 грн (п. 9 Договору), з обчисленням розміру орендної плати з урахуванням індексації (п. 10), внесенням орендної плати до 1 грудня щорічно (а. с. 18-19).
01 квітня 2019 року ОСОБА_1 зверталася до ТОВ «Щедра нива» із заявами з проханням виплати орендної плати за 2019-2020 роки (а. с. 19, 21, том 2).
Відомостями на виплату готівки ТОВ «Щедра нива»: №163 від 20 травня 2019 року підтверджено виплату ОСОБА_1 25 587,46 грн (а. с. 56, том 1, а. с. 18, том 2); № 171 за 13 червня 2019 року – 25 587,46 грн (а. с. 215, том 1, а. с. 20, том 2); №171 за 13 червня 2019 року – 25 587,46 грн (а. с. 214, том 1); №496 за 27 грудня 2019 року – 20 644 грн, 8 526 грн, 2 852 грн (а. с. 216, том 1, а. с. 17, том 2): №46 за 16 вересня 2020 року – 12 750 грн (а. с. 217, том 1, а. с. 22, том 2); №91 за 17 грудня 2020 року – 4 300 грн (а. с. 218, том 1, а. с. 23 , том 2).
Актами приймання – передачі земельних ділянок від 04 червня 2020 року підтверджено передачу ОСОБА_1 чотирьох земельних ділянок орендованих ТОВ «Щедра нива» (а. с. 174, 175, 176, 177, том 1).
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2024 року у цивільній справі № 149/545/23, яке набрало законної сили 19 грудня 2024 року, позовні вимоги ТОВ «Щедра нива» було задоволено частково, визнано недійсними укладені угоди від 04 червня 2020 між представником ТОВ «Щедра нива» Бойком Д. П. та орендодавцем ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди земельних ділянок: від 30 січня 2019 року щодо земельної ділянки площею 4,1683 га, кадастровий №0524883100:06:001:0012; від 19 листопада 2014 року щодо земельної ділянки площею 3,5940 га, кадастровий №0524883100:06:001:0013; від 08 вересня 2016 року щодо земельної ділянки площею 3,5201 га, кадастровий №0524883100:06:001:0014; від 16 грудня 2016 року щодо земельної ділянки площею 4,6940 га, кадастровий №0524883100:06:001:0015, розташованих на землях Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, які вчинені внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Також визнано недійсними укладені між ТОВ «Хорс 2020» та ОСОБА_1 договори оренди земельних ділянок від 06 листопада 2020 року щодо земельних ділянок площею: 4,1683 га, кадастровий №0524883100:06:001:0012; 3,5940 га, кадастровий №0524883100:06:001:0013; 3,5201 га, кадастровий №0524883100:06:001:0014; 4,6940 га, кадастровий №0524883100:06:001:0015 (а. с. 20-25, том 1).
Угодами про розірвання договорів оренди вказаних чотирьох земельних ділянок від 06 серпня 2024 року укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «Хорс 2020» розірвано договори оренди цих земельних ділянок від 06 листопада 2020 року (а. с. 30, 31, 32, 33, том 1).
06 серпня 2024 року ОСОБА_1 та ТОВ «Хорс 2020» укладено чотири договори оренди вказаних земельних ділянок, строком на 7 років (а. с. 34-36, 37-39, 40-42, 43-45, том 1).
Інформацією з Державного реєстру речових прав від 17 березня 2025 року підтверджено реєстрацію права оренди ТОВ «Хорс 2020» на вищевказані чотири земельні ділянки на підставі договорів оренди від 06 серпня 2024 року (а. с. 26, 27, 28, 29, 170, 171, 172, 173, том 1).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За приписами ст. 1 ЗУ «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму (частина перша, друга статті 761 ЦК України).
Відповідно до частини першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.
Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 520/10060/16-ц зроблено висновок про те, що, визнаючи недійсним договір, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює цей договір.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17).
Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).
Як визначено ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Звертаючись в суд із первісним позовом ТОВ «Щедра нива» зазначало, що його права як орендаря належних ОСОБА_1 земельних ділянок із кадастровими номерами 0524883100:06:001:0012, 0524883100:06:001:0013, 0524883100:06:001:0014, 0524883100:06:001:0015 порушуються внаслідок того, що не припиняючи право оренди позивача, ОСОБА_1 передала вказані земельні ділянки в оренду ТОВ «Хорс 2020». 
У ході судового розгляду справи було достеменно встановлено, що 04 червня 2020 року між колишнім директором ТОВ «Щедра нива» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено угоди про розірвання договорів оренди земельних ділянок із кадастровими номерами 0524883100:06:001:0012, 0524883100:06:001:0013, 0524883100:06:001:0014, 0524883100:06:001:0015, які рішенням суду у справі 149/545/23 від 14 листопада 2024 року було визнано недійсними.
Водночас при розгляді вказаної справи судом було встановлено:
«… в ході судового розгляду встановлено, а позивачем доведено, що дії колишнього директора ТОВ «Щедра нива» ОСОБА_2 при підписанні угод про розірвання договорів оренди земельних ділянок, є такими, що вчинені всупереч інтересам товариства, від імені якого він такі угоди підписав. 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача ОСОБА_2 щодо підписання угод про припинення дії вказаних вище договорів оренди земельних ділянок, є такими, що суперечать інтересам юридичної особи – ТОВ «Щедра Нива», директором якої він був на момент укладення даної угоди…
…Крім того, з огляду на хронологію подій, встановлених судом, дії директора ТОВ «Щедра Нива» ОСОБА_2 та орендодавця ОСОБА_1 свідчать про очевидну недобросовісність їхньої поведінки…
…спірні угоди про розірвання договорів оренди земельних ділянок від 04.06.2020 року з кадастровими номерами №0524883100:06:001:0012, №0524883100:06:001:0014, №0524883100:06:001:0015, 0524883100:06:001:0013 укладено внаслідок зловмисної домовленості відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а тому визнає їх недійсними.
Оскільки договори оренди земельних ділянок між ОСОБА_1 та ТОВ «Хорс-2020» були укладені в період дії договорів оренди ОСОБА_1 з ТОВ «Щедра нива» та угоди про розірвання вказаних договорів визнано недійсними внаслідок зловмисної домовленості, тому суд вважає, що підлягають визнанню недійсними укладені 06.11.2020 договори оренди земельних ділянок ОСОБА_1 з ТОВ «Хорс-2020», як такі, що порушують право позивача на використання спірних земельних ділянок».
Відтак правильним є висновок суду першої інстанції про визнання недійсними договорів оренди вказаних земельних ділянок, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «Хорс 2020» 06 серпня 2024 року, оскільки право оренди ТОВ «Щедра нива» на них на момент укладення таких договорів не було припинене.
Доводи апеляційної скарги про обрання первісним позивачем неефективного способу захисту апеляційний суд відхиляє, оскільки як встановлено судом, реєстрацію права оренди ТОВ «Щедра нива» було припинено після укладення угод від 04 червня 2020 року (у подальшому скасованих рішенням суду), а отже, вимога позивача про повернення йому земельних ділянок була б передчасною.
Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Положеннями ст. 24, 25 ЗУ «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.
Частинами 3, 4 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Як визначено ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
За ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.
У постанові від 20 листопада 2024 у справі № 918/391/23 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року, у справі № 616/292/17, від 08 травня 2024 року у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року, у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).
Тож підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.
Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку. 
Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору. 
Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення. 
Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди. 
Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).
У постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що у разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначеного умовами договору оренди землі, тобто орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України – у разі істотності порушення договору іншою стороною. 
У цій же постанові зазначено, що якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України. 
Натомість у разі неістотної часткової несплати орендної плати, а так само у разі виникнення спору щодо її розміру, порядку здійснення платежів тощо, у власника завжди є право на звернення до суду з позовом про стягнення таких орендних платежів, 3 % річних, інфляційних втрат, неустойки тощо. Такий спосіб захисту буде ефективним та пропорційним, відновлюватиме порушене право орендодавця та зберігатиме договір оренди землі виходячи з балансу інтересів обох сторін.
Заявляючи про істотне порушення ТОВ «Щедра нива» умов укладених договорів оренди належних ОСОБА_1 земельних ділянок, її представник зазначав, що відповідачка у період 2019-2020 років мала законні очікування на отримання від ТОВ «Щедра нива» 132 366,85 грн орендної плати, більшу частину з якої (100 246,92 грн, що становить понад 76 %) орендар сплатив. 
Несплаченою, на думку ОСОБА_1 , залишилася лише частина індексації орендної плати в сумі 32 119,93 грн, що становить близько 23 % від усієї суми зобов`язання. 
З урахуванням викладеного колегія суддів констатує, що немає підстав вважати, що ОСОБА_1 значною мірою була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору. Окремо необхідно зазначити, що ОСОБА_1 при укладенні договору не могла передбачити розміри індексів інфляції в 2019-2020 роках, а сплачена орендарем сума перевищує розмір орендних платежів, які б підлягали сплаті у спірний період без урахування інфляційних процесів. 
За таких обставин, враховуючи принцип збереження договору, ОСОБА_1 за наявності підстав не позбавлена можливості звернутися до суду за захистом своїх прав із позовом про стягнення недоотриманої нею орендної плати.
Такі висновки апеляційного суду повністю узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 5 лютого 2025 року у справі № 925/457/23.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin And Others V. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.
Також з урахуванням поданого клопотання представником ТОВ «Щедра нива» та відповідно до ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті постановою Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2025 року у цій справі.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені ОСОБА_1 судові витрати у суді апеляційної інстанції слід залишити за нею.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Щедра нива» просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 16 000 грн витрат на правничу допомогу.
Однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).
Із матеріалів справи вбачається, що інтереси ТОВ «Щедра нива» під час розгляду справи представляв адвокат Гуменюк О. В.
Як зазначалося, про намір стягнення судових витрат на правничу допомогу адвокат заявляв у відзиві на апеляційну скаргу, отже, строк на подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не пропущений.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000 грн адвокат Гуменюк О. В. надав розрахунок до договору про надання правової допомоги № 95 від 19 березня 2025 року, рахунок на оплату від 16 квітня 2026 року, платіжну інструкцію від 17 квітня 2026 року.
Вказані докази понесення судових витрат були надіслані первісним позивачем ОСОБА_1 на її поштову адресу. Також, як видно із АСДС, вказані документи були доставлені у електронний кабінет представника Паламарчук К. Л. 21 березня 2026 року.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. 
Проте як вбачається із матеріалів справи, станом на 14 травня 2026 року правом на заперечення проти заявленого розміру судових витрат ОСОБА_1 не скористалася.
Враховуючи викладене, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, розумності розміру судових витрат на правничу допомогу, враховуючи відсутність заперечень відповідача проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви адвоката Гуменюка О. В. у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Запаскіна Максима Романовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, залишити за нею.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедра нива» 16 000 грн (шістнадцять тисяч грн) понесених витрат на правничу у суді апеляційної інстанції.
Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедра нива» про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті постановою Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2025 року у цивільній справі № 149/958/25 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедра нива» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорс 2020», ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів оренди землі та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедра нива» про дострокове розірвання договорів оренди землі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена 19 травня 2026 року.

Головуючий         В. В. Оніщук

Судді          Л. О. Голота

С. Г. Копаничук