ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/1182/26 пров. № А/857/20340/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Боршовського Т.І., Кушнір В.О.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року (судді Сидор Н.Т., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі № 380/1182/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) в якому просить визнати протиправними дії ОСОБА_2 (місце праці Львівський окружний адміністративний суд, 79018, м. Львів, вул. Чоловського, 2, посада - суддя), які полягають у ненаданні відповіді на запит щодо сплати обов`язкових платежів і зборів в бюджет Держави з отриманого нею блага у сумі 636754,00 грн., зобов`язати ОСОБА_2 (місце праці Львівський окружний адміністративний суд 79018, м. Львів, вул. Чоловського, 2) надати відповідь на інформаційний запит по суті.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким адміністративний позов задоволити повністю. Вказує, що право на звернення в міжнародні інстанції за судовим захистом порушених прав передбачає попередню юридичну оцінку порушень прав національними судами. Відповідно ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Відповідно до норм міжнародного законодавства, а саме Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Статті 6 Конвенції - кожному гарантовано судовий захист порушених прав з повним дотриманням процесуальних норм. Відповідно до положень статті 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Частиною другою статті 5 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» визначено, що доступ до інформації серед іншого забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію. Системний аналіз зазначених положень дозволяє дійти висновку, що запит на інформацію є одним із видів забезпечення доступу до публічної інформації. Положеннями статті 19 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Перебування особи на посаді, пов`язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб`єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві. Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року № 1 165 (1998) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6).
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2026 визначено наступний склад суду: Ільчишин Н.В. - головуючий суддя, судді Кушнір В.О., Гуляк В.В.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду 06.04.2026 Заяву судді Гуляка Василя Васильовича про самовідвід від розгляду адміністративної справи №380/1182/26 - задоволено. Відведено суддю Восьмого апеляційного адміністративного суду Гуляка Василя Васильовича від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року адміністративної справи №380/1182/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026 визначено наступний склад суду: Ільчишин Н.В. - головуючий суддя, судді Боршовський Т.І., Кушнір В.О.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 09.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 особисто із запитом на отримання публічної інформації, який направив до Львівського окружного адміністративного суду, та в якому зазначив наступне: «Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Гарантія права на інформацію забезпечується обов`язком органів державної влади та органів місцевого самоврядування, як розпорядників інформації, оприлюднювати інформацію, яка була створена в процесі їхньої діяльності згідно з ст. 3, 4, 14 ЗУ "Про доступ до публічної інформації". Згідно зі ст.5 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію. Статтею 19 цього закону зазначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
У Декларації https://public.nazk.gov.ua/documents/87274452-46d7-4671-b129-6e01f50b91c1 судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 (дата подання 03.03.2021 р.) зазначено, що ОСОБА_2 отримала подарунок у негрошовій формі від громадянки України ОСОБА_4 у сумі 636754 грн та зобов`язана самостійно сплатити 23% податку в державний бюджет з отриманого блага, що становить 636754х0,23=146453,42 грн. Якщо вартість подарунків перевищує 2000 грн, то вони є додатковим благом, та оподатковуються за ставкою 18% ПДФО + 5% військовий збір.
Відповідно до ч.1 ст.212 КК України умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності або особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь-якою іншою особою, яка зобов`язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах, - карається штрафом від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певн
На підставі наведеного вище прошу суддю Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 надіслати на мою електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1.
1. документ, (платіжне доручення), який підтверджує сплату податку за отримане благо подарунок у негрошовій формі у сумі 636754 грн або документ на підставі якого суддя ОСОБА_2 звільнена від сплати податку.
У зв`язку з тим, що інформація стосується сплати коштів у бюджет країни така інформація не може бути прихована від суспільства. У разі не надання обґрунтованої відповіді, відписки, така інформація буде отримана у судовому порядку.
Якщо такі документи містять конфіденційну інформацію надати документи без неї.
Звертаю Вашу увагу на те, що вказаний лист є запитом на інформацію відповідно до п.2 ст.2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", а не зверненням громадянина; - згідно п.1 ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідь на запит на інформацію, надається не пізніше п`ять робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідь на цей Запит на інформацію, прошу надати мені електронною поштою на адресу вказану у запиті.». 
Листом від 15.01.2026 № 03.1-04 /1151/26 Львівський окружний адміністративний суд надав позивачу відповідь на запит на інформацію від 09.01.2026, в якій зокрема зазначив, що суддя Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2. не є суб`єктом відносин у сфері доступу до публічної інформації та не є розпорядником публічної інформації в розумінні частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", а здійснює правосуддя незалежно та підкоряється лише закону. Організаційне та документальне забезпечення діяльності Львівського окружного адміністративного суду здійснює апарат суду в межах наданих законом повноважень. Оскільки Львівський окружний адміністративний суд не володіє запитуваною інформацією, а саме в суді відсутні документи / платіжне доручення або інший фінансовий документ, що підтверджує сплату суддею ОСОБА_2. податку за отримане благо подарунок у негрошовій формі у сумі 636754 грн, або документ на підставі якого суддя ОСОБА_2. звільнена від сплати податку, а тому на підставі пункту 1 частини першої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" позивачу повідомлено про відмову у задоволенні вказаного запиту.
Позивач не погоджується із діями судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2, які полягають у не наданні відповіді на запит, що стало підставою для звернення до суду. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VІ).
Відповідно до статті 1 Закону №2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Метою зазначеного Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (частина 1 статті 2 Закону №2939-VI).
Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону №2939, одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Відповідно до положень статті 6 Закону № 2939, інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.
Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Статтею 14 Закону №2939-VІ передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно з частинами 1-4 статті 19 Закону №2939-VІ запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
Частина 5 статті 19 Закону №2939-VI передбачає, що запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі
Відповідно до частин 1, 4 статті 20 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Судом відповідно до матеріалів справи встановлено, що 09.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 особисто із запитом на отримання публічної інформації, який направив до Львівського окружного адміністративного суду та в якому просив суддю Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 надати «документ, (платіжне доручення), який підтверджує сплату нею податку за отримане благо подарунок у негрошовій формі у сумі 636754 грн, або документ на підставі якого суддя ОСОБА_2 звільнена від сплати податку».
ОСОБА_2 Указом Президента України від 19 вересня 2008 року № 843/2008 призначена на посаду судді Тернопільського окружного адміністративного суду. Указом Президента України від 08 липня 2009 року № 519/2009 ОСОБА_2 переведена на роботу на посаді судді Херсонського окружного адміністративного суду у межах п`ятирічного строку. Рішенням Голови Верховного Суду від 22 серпня 2022 року № 390/0/149-22 ОСОБА_2 відряджено до Львівського окружного адміністративного суду для здійснення правосуддя.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 22.01.2026 №100/0/15-26 звільнено ОСОБА_2 з посади судді Херсонського окружного адміністративного суду (відряджена до Львівського окружного адміністративного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Отже судом встановлено, що на час звернення позивача із запитом на отримання публічної інформації ОСОБА_2 була суддею Львівського окружного адміністративного суду.
Із змісту запиту судом висновується, що запитувана позивачем інформація є публічною інформацією в силу припису частини 1 статті 1 Закону №2939-VI, однак у контексті спірних правовідносин слід з`ясувати чи відповідач є розпорядником запитуваної позивачем інформації.
Як зазначено судом вище, статтею 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Суд звертає увагу, що визначене поняття «суб`єкт владних повноважень» не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших суб`єктів, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI. 
Верховний Суд у постанові від 30.12.2020 у справі №240/1422/19 вказав, що поняття «суб`єкти владних повноважень», викладене у статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відрізняється від інших законодавчих актів. Так, відповідно до статті 3 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У КАС України до суб`єктів владних повноважень віднесено посадових чи службових осіб. Проте такі особи не є суб`єктами владних повноважень та розпорядниками інформації згідно з нормами Закону України «Про доступ до публічної інформації». Це пов`язано з тим, що окремі посадові чи службові особи не повинні володіти інформацією або бути її розпорядниками. До посадових чи службових обов`язків таких осіб може входити зберігання або обробка публічної інформації, вони також можуть використовувати інформацію у своїй роботі, але вони не є суб`єктами, які зобов`язані надавати публічну інформацію - таким суб`єктом є орган влади, в якому вони працюють. Тому, запитувачу при поданні запиту не важливо знати, хто саме з посадових чи службових осіб володіє інформацією - запит подається до органу влади, як до розпорядника такою інформацією. Враховуючи зазначене, не є також розпорядниками інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» народні депутати України, депутати місцевих рад та Верховної Ради АРК, сільський, селищний, міський голова, судді, прокурори, державні виконавці тощо».
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи частини 5 статті 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, ураховуючи зазначені висновки Верховного Суду викладені у постанові від 30.12.2020 у справі №240/1422/19, ОСОБА_1. звернувшись до ОСОБА_2 09.01.2026, як судді Львівського окружного адміністративного суду подав запит до відповідачки, яка не була розпорядником інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», відтак не мала обов`язку надавати запитувану позивачем публічну інформацію. 
Колегія суддів погоджується із правильними висновками суду першої інстанції, що листом від 15.01.2026 № 03.1-04 /1151/26 Львівський окружний адміністративний суд надав позивачу відповідь на запит на інформацію від 09.01.2026, в якій зокрема зазначив, що суддя Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2. не є суб`єктом відносин у сфері доступу до публічної інформації та не є розпорядником публічної інформації в розумінні частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", а здійснює правосуддя незалежно та підкоряється лише закону. Організаційне та документальне забезпечення діяльності Львівського окружного адміністративного суду здійснює апарат суду в межах наданих законом повноважень. Зазначив, що оскільки не володіє запитуваною інформацією, а саме в суді відсутні документи/платіжне доручення або інший фінансовий документ, що підтверджує сплату суддею ОСОБА_2. податку за отримане благо подарунок у негрошовій формі у сумі 636754 грн., або документ на підставі якого суддя ОСОБА_2. звільнена від сплати податку, а тому на підставі пункту 1 частини першої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" позивачу повідомлено про відмову у задоволенні вказаного запиту.
Позивач у позовній заяві наголошує, що " ОСОБА_1 не звертався із запитом до юридичної особи Львівського окружного адміністративного суду, а направляв запит особисто судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2, як особі уповноваженій на виконання функцій Держави та яка отримує заробітну плату за рахунок платників податків (бюджету). Станом на 22 січня 2026 року суддею Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 не надано жодної відповіді на інформаційний запит, що стало підставою для звернення до суду". Відповідно позивач звернувшись до суду із цим позовом до суду, окреслив чіткі межі заявлених позовних вимог, їх підстави, предмет та сторони, а статтею 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, суд, дотримуючись принципу диспозитивності в адміністративному судочинстві, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог.
Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. 
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Колегія суддів вважає, що апеляційним судом надано відповідь на всі доводи, які можуть вплинути на правильність розгляду справи на цій стадії судового провадження. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять підстав для визнання рішення суду першої інстанції необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року у справі № 380/1182/26 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Ільчишин 	
судді	 	Т. І. Боршовський 	
 	 	В. О. Кушнір  	
Повне судове рішення складено 19.05.26