КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/27959/25 Головуючий у І інстанції Первушина О.С.
Провадження № 33/824/2373/2026 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

25 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року про притягнення 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року  ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Згідно постанови ОСОБА_1 04 листопада 2025 року о 19 год. 16 хв., керуючи транспортним засобом «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , поблизу буд. №11 по вул. Короленківській в м. Києві, порушила вимоги п. 16.13 ПДР України, а саме - на регульованому перехресті, повертаючи ліворуч не надала перевагу в русі транспортному засобу «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався рівнозначною дорогою в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення з вказаним транспортним засобом, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року скасувати, прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, без встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких можна встановити на який саме сигнал світлофора рухався інший учасник дорожнього руху; перевірити фази роботи світлофорного об`єкта на момент ДТП; працівниками поліції не досліджено циклограму світлофорного регулювання та не перевірено можливу різницю в циклах і фазах роботи світлофорів для різних напрямків руху, не з`ясовано чи не допустив порушення ПДР інший водій, не встановлено належними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між діями  ОСОБА_1 та настанням наслідків у ДТП.
Таким чином,  ОСОБА_1 вважає, що за відсутності встановлення вищевказаних обставин, висновок суду першої інстанції про порушення скаржником п. 16.13 ПДР України є передчасним, неповним та таким, що не ґрунтується на належному дослідженні доказів.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що судовий розгляд справи відбувся 02 березня 2026 року, тобто після спливу тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП, однак суд першої інстанції не обмежився вирішенням питання, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а фактично дослідив питання вини, оцінив докази по суті та сформулював висновок про вчинення  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд першої інстанції фактично ухвалив два взаємовиключні за своєю правовою природою висновки про наявність у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення та визнав останню винною та констатував неможливість притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності у зв`язку зі спливом строків, установлених ст. 38 КУпАП.
Представник ОСОБА_2 (водія тз Toyota RAV4, НОМЕР_2 ) - адвокат Сливченко Ю.В. подала до Київського апеляційного суду свої заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року залишити без змін. 
Вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. На думку представника ОСОБА_2., факт заперечення апелянтом своєї вини сам по собі не спростовує встановлених у справі обставин та не нівелює доказів, досліджених судом першої інстанції.
Адвокат Сливченко Ю.В. також звертає увагу на те, що ДТП сталася під час виконання ОСОБА_1 маневру повороту ліворуч на регульованому перехресті, не переконавшись в безпечності такого маневру та не надавши дорогу транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку прямо. Факт зіткнення транспортних за таких обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 не виконала покладений на неї обов`язок надати перевагу в русі автомобілю під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, у зв`язку з чим допустила зіткнення автомобілів «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_2 .
Також вказує, що посилання  ОСОБА_1 на те, що вона рухалась на дозволений сигнал світлофора, не спростовує її вини, оскільки навіть за наявності дозволяючого сигналу світлофора обов`язок надати дорогу транспортним засобам зустрічного напрямку при здійсненні повороту ліворуч прямо передбачений ПДР та є безумовним.
В судове засідання  ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
22 травня 2026 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у відсутності особи, яка бере участь у справі. 
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Сливченко Ю.В. висловила свої заперечення щодо доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року залишити без змін.
Вислухавши особу, що з`явилась в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про наявність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.
Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів тощо.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України (далі за змістом - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники.
Відповідно до п. 1.5. Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п. 2.3.б Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 16.13 ПДР перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.
Зазначені вимоги закону при розгляді даної справи судом першої інстанції враховано, надана правильна оцінка наявним в матеріалах справи доказам, зокрема: 
- даним, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 №503488 року про адміністративне правопорушення від 04 листопада 2025 року, який складено уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, та в якому викладена суть адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; 
- схемі місця ДТП від 04 листопада 2024 року, яка підписана учасниками без зауваження і на якій зафіксовано напрямок руху, кінцеве розташування автомобілів, місця зіткнень автомобілів;
- письмовим поясненням  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , наданими останніми відразу після ДТП;
- наявному в матеріалах справи відеозапису з комплексної системи відео спостереження «Smart City», на якому зафіксовано обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04 листопада 2025 року в м. Києві на вул. Короленківська, 11, та з якого вбачається, що ОСОБА_1 рухалась по вул. Короленківській в м. Києві на автомобілі «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 та, виїхавши на регульоване перехрестя з вуд. Казимира Малевича, здійснила маневр повороту ліворуч, при цьому, перед виконанням вказаного маневру, не переконалась, що це буде безпечним та не надала дорогу автомобілю «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення;
- фотокартками, з яких вбачається розташування транспортних засобів після ДТП.
Проаналізувавши докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, районний суд вірно прийшов до переконання про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Нових доказів для спростування встановленої винуватості  ОСОБА_1 у даному ДТП, остання не надала.
Доводи ОСОБА_1 , наведені нею в апеляційній скарзі, що за відсутності даних про те, на який сигнал світлофора рухався кожен з учасників ДТП, неможливо встановити фактичні обставини справи, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, з огляду на наступне.
Виїхавши на перехрестя та перебуваючи в зоні, де ОСОБА_1 не могла бачити сигнал світлофора для транспортних засобів в зустрічному напрямку, маючи намір здійснити маневр повороту ліворуч, ОСОБА_1 в любому випадку мала надати дорогу транспортним засобам, що рухались по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо (п. 16.13 ПДР)
Крім того, докази того, що автомобіль «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , виїхав на перехрестя по вул. Короленківській на червоний (забороняючий) сигнал світлофора, в матеріалах справи не містяться та ОСОБА_1 не надано.
Долучену до матеріалів справи апелянтом циклограму роботи світлофора, яка на думку ОСОБА_1 є підтвердженням того що вона не порушувала ПДР, апеляційний суд критично оцінює, оскільки даний доказ містить загальну інформації про режим роботи світлофора та носить виключно інформаційний характер.
Долучені до матеріалів справи відеозаписи, здійсненні та змонтовані самою ОСОБА_1 , які на думку останньої, враховуючи надану циклограму роботи світлофора, підтверджують рух автомобіля «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , на зелений (дозволяючий) сигнал світлофора, яким вона керувала, та рух автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , на червоний (забороняючий) сигнал світлофора, яким керував ОСОБА_2 , апеляційний суд відхиляє, оскільки для встановлення дійсності наведених обставин потрібні спеціальні знання у сфері безпеки дорожнього руху, механізму ДТП та відео-технічного дослідження. 
Як вбачається з матеріалів справи експертні висновки (інженерно-транспортна (або автотехнічна) експертиза, комплексна автотехнічна та відео-технічна експертиза, тощо) щодо даної ДТП  ОСОБА_1 не долучались.
Клопотань про призначення експертизи для встановлення обставин ДТП, яка мала місце 04 листопада 2025 року в м. Києві по вул. Короленківській ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанціях не заявляла.
Відхиляючи доводи ОСОБА_1 щодо застосування положень ст. 247 КУпАП та неможливості встановлення вини останньої під час розгляду даної справи у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
Законодавче регулювання питання закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення здійснюється, зокрема, ст. 38, п. 7 ч 1 ст. 247 КУпАП.
Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його вчинення.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі ч. 2 ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов:
- вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;
- сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня його виявлення).
Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.
Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
Тобто, у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п. 1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу).
Таким чином, початок перебігу встановленого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.
Крім того, ст. 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу вимог ст. ст. 245, 251, 252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення.
Застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, всупереч вимогам ст.ст. 245, 280 та 283 КУпАП оскаржуване рішення було прийнято з повним і об`єктивним з`ясуванням всіх обставин даної справи та у відповідності з вимогами закону, з встановленням наявності вини особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Істотних порушень закону, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Отже, висновки суду першої інстанції щодо відсутності наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП відповідають обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються. З зазначених підстав постанова місцевого суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду Д.О. Таргоній