ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 605/250/25	Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О. 	
Провадження № 22-ц/817/633/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Гичко К.С. 
представника апелянтки - Андрусенко І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 605/250/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 02 березня 2026 року (ухвалене суддею Горуцом Р.О., дати складення повного тексту не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради Чортківського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, апелянтка), в інтересах якої діє адвокт Андрусенко І.Я., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради Чортківського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав,
Позов обґрунтовано тим, що 31 січня 2017 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у Монастириському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, який розірвано на підставі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 11 січня 2019 року справа №603/879/18.
У сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою. Зазначає, що відповідач не забезпечує своїх дітей матеріально, не бере участі у їх вихованні, не турбується про їх здоров`я, при цьому вказаними питаннями займається позивачка. Крім того, у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей.
У зв`язку з викладеним позивачка просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 02 березня 2026 року позов ОСОБА_1 , залишено без задоволення.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своїх синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та роз`яснено, що у випадку свідомого ухилення від виконання своїх обов`язків щодо їх виховання, він буде позбавлений батьківських прав відносно них.
Покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судові витрати покладено на позивачку в межах нею понесених.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І.Я., подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що сукупність доказів, які надано стороною позивача, процесуальна поведінка відповідача у справі дають змогу зробити цілком очевидний висновок про умисне нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками. Судом не враховано, що відповідач виявив бажання частково сплатити заборгованість по аліментах та спілкуватися з дітьми лише під час судового процесу про позбавлення його батьківських прав.
На думку сторони позивача, дані обставини свідчать про штучне створення відповідачем видимості виконання ним обов`язків батька, а не щире бажання спілкуватись з дітьми та утримувати їх.
У зв`язку з наведеним, позивачка просить рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 02 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до апеляційного суду не надходив.
В судовому засіданні представника апелянтки - адвокат Андрусенко І.Я. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.
Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
31 січня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який зареєстровано Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №8.
У сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою, що підтверджено нею, її представником в судовому засіданні, не заперечено відповідачем та вбачається із матеріалів справи.
Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 11 січня 2019 року справа №603/879/18, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Судовим наказом Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2023 року справа №603/48/23, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 30 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Із інформацій ВП №2 Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області та служби у справах дітей Монастириської міської ради Чортківського району Тернопільської області, відповідно від 19 вересня 2025 року та 22 вересня 2025 року слідує, що ОСОБА_2 з приводу здійснення йому перешкод у спілкуванні з його дітьми, не звертався.
З висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його дітей, який затверджено рішенням виконавчого комітету Монастириської міської ради від 10 жовтня 2025 року №227, вбачається, що Службою у справах дітей Монастириської міської ради 19 червня 2025 року під час бесіди з ОСОБА_1 у телефонному режимі з?ясовано, що мати з дітьми перебувають у Польщі і прибудуть до України перед початком навчального року. ОСОБА_1 роз?яснено, що їхня відсутність з дітьми за місцем проживання унеможливлює здійснення працівниками служби у справах дітей, обстеження житлово-побутових умов.
Під час бесіди у телефонному режимі 16 вересня 2025 року ОСОБА_1 пояснила, що вона із синами приїжджали в Україну, але на даний час знову повернулися у Республіку Польща, де і проживають. Із 1 жовтня діти будуть навчатися на сімейній формі навчання. ОСОБА_1 не повідомила працівників служби у справах дітей Монастириської міської ради про своє повернення до України у с. Швейків за місцем проживання та про свій від?їзд до Республіки Польща, та не надала можливості обстежити житлово-побутові умови дітей.
Відсутість ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за місцем реєстрації у АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою вих. №114 від 07 жовтня 2025 року, наданою старостою села Швейків.
Також, як зазначено у висновку органу опіки та піклування, мати дітей, під час засідання комісії з питань захисту прав дитини, вийшла на відеозв?язок через мобільний застосунок «Viber». Позивачка відповіла на запитання членів комісії та повідомила, що на даний час вихованням, матеріальним забезпеченням, навчанням дітей займається вона, оскільки батько дітей, більше шести місяців ухиляється від своїх батьківських обов?язків по відношенню до синів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Також, позивачка повідомила, що діти дуже хочуть спілкуватися з батьком. Оскільки, на даний час вони перебувають у Республіці Польща, то хотіли б спілкуватися хоча б у телефонному режимі.
Службою у справах дітей Монастириської міської ради надіслано листа від 15 липня 2025 року вих. №238/02-01 службі у справах дітей Підгаєцької міської ради щодо обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 та сприяння у наданні письмового пояснення батьком дітей щодо його позиції відносно позбавлення його батьківських прав.
Також, надіслано лист ОСОБА_2 вих. №239/02-01 від 15 липня 2025 року про надання ним письмового пояснення щодо невиконання батьківських обов?язків відносно синів.
Працівниками служби у справах дітей Підгаєцької міської ради обстежено житлово-побутові умови, відповідача, за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до наданого акта обстеження від 16 липня 2025 року, умови проживання сім?ї, задовільні.
17 липня 2025 року ОСОБА_2 надав письмове пояснення, що він не згідний, щоб його позбавляли батьківських прав відносно його синів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Пояснив, що любить своїх синів, хоч, після розірвання шлюбу, з ними не проживає. А також, що вже тривалий час ніде не працює, перебивається дрібними заробітками і через ці обставини у цього виникла заборгованість по сплаті аліментів. Проте, повідомив, що станом на 17 липня 2025 року він сплатив 13 500 грн та додав копії чеків.
На запит служби у справах дітей Монастириської міської ради від 26 вересня 2025 року №310/02-01 Швейківською гімназією з початковою школою Тернопільської області надано довідку від 29 вересня 2025 року №44 про те, що ОСОБА_6 учень 3 класу та ОСОБА_5 учень 6 класу навчаються у Швейківській гімназії з початковою школою на очній формі навчання. У зв`язку з тимчасовим перебуванням за кордоном з 01 жовтня 2025 року для них буде організовано сімейну форму навчання.
У характеристиці ОСОБА_6 , наданій класним керівником освітнього закладу, вказано, що мама цікавиться успіхами дитини у школі. Завжди присутня на батьківських зборах.
У характеристиці ОСОБА_2 вказано, що ОСОБА_5 проживає з мамою, бабусею, і молодшим братом. На час відсутності мами, бабуся приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, бере участь у його шкільному та особистому житті, спілкується з вчителями, класним керівником учня. Приймають участь у загальношкільних та класних батьківських зборах.
Батько дітей, ОСОБА_2 , на засідання комісії з питань захисту прав дитини, також вийшов на відеозв?язок через мобільний застосунок «Viber». Він відповів на запитання членів комісії та повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав. ОСОБА_2 повідомив, що сплачує аліменти і обов?язково спілкуватиметься з дітьми, а також попросив посприяти йому у наданні матір?ю дітей контактних номерів телефонів дітей для налагодження спілкування з ними.
Матір?ю дітей ОСОБА_1 не надано доказів, які б свідчили про умисне ухилення від виконання своїх обов?язків щодо виховання дітей, батьком ОСОБА_2 .
Орган опіки та піклування, вважаючи, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на матір чи батька, враховуючи відсутність негативних характеристик чи доказів винної поведінки батька дітей, захищаючи інтереси дітей, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, прийшов до висновку про недоцільність позбавити батьківських прав батька стосовно дітей, при цьому попередивши останнього. про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов?язків щодо виховання дітей.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який складено Бережанським ВДВС вбачається, що у боржника ОСОБА_2 , станом на 21 серпня 2025 року наявна заборгованість в сумі 83898,95 грн, зі сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні в суді першої інстанції показала, що вона проживає по сусідству із позивачкою та працює вчителем початкових класів Швейківської гімназії в с. Швейків Чортківського району Тернопільської області, а тому добре знає дітей позивачки. Відповідача вона давно бачила один раз, при цьому може й він приїжджав до дітей, але вона його більше не бачила. Вона є класним керівником сина сторін - ОСОБА_6 , батько якого ніколи до школи не приходив. Дітьми сторін піклується тільки їх мати. Їй відомо, що позивачка проживає з мамою і двома дітьми.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні в суді першої інстанції показала, що її син та син позивачки - ОСОБА_5 , разом вчаться в школі. Сім`ю позивачки вона знає вже 6 років і на протязі цього часу жодного разу не бачила відповідача ані за місцем проживання позивачки, ані в школі. Відповідача вона взагалі незнає. Один раз я чула від сина сторін - ОСОБА_5 , що його батько не дзвонить. Зі слів позивачки, їй відомо, що її діти хочуть спілкуватися з відповідачем, а він не приїжджає та не телефонує до них.
В судовому засіданні в суді першої інстанції син сторін - ОСОБА_5 пояснив, що він навчається у 6-му класі. Проживає разом з братом, мамою і бабцею. Успішність у навчанні, добра. Він рідко спілкується з батьком, а саме 1-2 рази на тиждень, або й буває 1-2 рази на місяць. Останнім часом батько не приїжджав до нього, бо каже, що боїться, щоб його не забрали на війну. Він був у батька в гостях. Він не просить батька нічого йому купляти, і той нічого йому не купляє. Йому буває неприємно спілкуватися з батьком, бо він інколи може подзвонити до нього, або до його брата, п`яний і розказувати про війну. Тато не запитує, що йому з братом потрібно, не цікавиться їх навчанням і здоров`ям.
В судовому засіданні в суді першої інстанції син сторін - ОСОБА_6 пояснив, що він навчається у 3-му класі. Успішність у навчанні, добра. Тата він бачив 4 роки тому на своєму дні народження, він до них не приїжджає, але телефонує і цікавиться як у нього справи. Йому не відомо де є тато та чим він займається. Він не може сказати чи хоче бачитися з татом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України).
Відповідно до статей 3, 155 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона:
1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.
Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 209/2821/15-ц.
Згідно із статтею 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалася на ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків.
Апеляційний суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.
Умовою ухилення від обов`язків з виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п.2 ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
Судом встановлено, що позивачем не доведено систематичне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, останній продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки щодо своїх дітей.
При цьому систематично - це значить, що батьки неодноразово притягувалися до відповідальності (адміністративної, цивільної, громадської), але висновків не зробили.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У справі, яка переглядається апеляційним судом, відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
При цьому доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі винна поведінка відповідача щодо невиконання батьківських обов`язків підтверджуються лише розрахунком заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , характеристиками з навчальних закладів відносно дітей та показами свідків, однак такі докази не можуть бути безумовною підставою для задоволення даного позову.
В матеріалах справи відсутні докази, що позивачка зверталася:
- до органів поліції про відкриття кримінального провадження щодо ухилення відповідачем від сплати аліментів на утримання дитини;
- до служби у справах дітей щодо невиконання відповідачем батьківських обов`язків.
Стороною позивача не аргументовано, які саме інтереси малолітніх дітей враховано та яким чином позбавлення батьківських прав відповідача забезпечуватиме інтереси самих дітей.
Суд апеляційної інстанцій бере до уваги той факт, що 17 липня 2025 року ОСОБА_2 надав до служби у справах дітей письмове пояснення, що він не згідний, щоб його позбавляли батьківських прав відносно його синів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та підтвердив про часткову сплату заборгованості по аліментах на суму 13 500 грн, долучивши копії чеків (т.1 а.с.76-80). Також, апеляційний суд бере до уваги те, що під час засідання комісії з питань захисту прав дитини, позивачка повідомила, що діти дуже хочуть спілкуватися з батьком.
З огляду на викладене, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції, обґрунтовано врахував висновок органу опіки та піклування Монастириської міської ради №227 від 10 жовтня 2025 року, яким визнано за недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, колегія погоджується з висновком місцевого суду, що участь відповідача у вихованні дітей не є достатньою, а тому відповідача слід попередити, що у разі продовження неналежного виконання ним батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей, він в подальшому може бути позбавлений батьківських прав.
Доводи апелянта на те, що поведінку відповідача можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки не встановлено, що відповідач притягувався до відповідальності, виходячи із вимог статті 184 КупАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) та статті 164 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей).
Колегія суддів зазначає що відсутні докази, що відповідач негативно впливає на психологічний стан та розвиток дітей, та зазначає, що у разі існування таких проблем їх можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до позбавляння батьківських прав.
З огляду на викладене відсутні правові підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи в задоволені позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 02 березня 2026 року - залишити без змін.
Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити в межах, ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови - 06 липня 2026 року.

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          Б.О. Гірський
Н.М. Храпак