ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року 
м. Харків
справа № 619/4837/23
провадження № 22-ц/818/14/26 
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу  Крячка Олега Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 лютого 2024 року ухвалене у складі судді Болибока Є.А., - 
ВСТАНОВИВ:
В вересні 2023 року АТ «СЕНС БАНК» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 631273128 у розмірі 44 883,49 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 08.10.2019 ОСОБА_1 уклала з AT «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631273128. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачених кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 22.01.2023 заборгованість за кредитним договором становить 44 883,49 грн. Одночасно зазначає, що 12.08.2022 змінено найменування АТ «АЛЬФА-БАНК» на AT «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 лютого 2024 року Позов АТ «СЕНС БАНК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість в розмірі 44 883,49 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн.
Рішення обґрунтовано тим, що відповідач порушила зобов`язання, встановлені Кредитним договором № 631273128, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим Договором в матеріалах справи відсутні. Надана банком виписка по рахунку заборгованості за кредитом за період з 08.10.2019 по 08.02.2023 підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку. У цій виписці містяться відомості про те, що ОСОБА_1 здійснювала погашення кредиту, тому наявні підстави стверджувати, що відповідачка фактично визнала укладення кредитного договору та користувалася кредитними коштами.
Не погодившись з рішенням суду  ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно відхилив (в більшій частині) клопотання Відповідача про витребування доказів. В клопотанні від 24.10.2023 представник Відповідача зазначав, що для вирішення позову необхідно отримати від Позивача певні відомості, без яких повний та об`єктивний розгляд справи є неможливим. Позивач не надав суду комплект документів, які складають кредитний договір і можуть бути підставою позову та проведеного розрахунку позовних вимог. Не можна встановити конкретний зміст узгодженої сторонами банківської послуги. У зв`язку з викладеним, представник Відповідача просив витребувати у Позивача оригінали документів, які складають кредитний? договір від 08.10.2019 із ОСОБА_1 . Ухвалою від 18.12.2023 суд відмовив в задоволенні цього клопотання, окрім витребування тих доказів, що вже надані, гарної? якості. Таким чином, суд необґрунтовано відмовив у витребуванні доказів, з незрозумілих причин не побажав сприяти стороні Відповідача в отриманні документів, які складають зміст кредитного договору між сторонами.
Апелянт також зазначив, що суд безпідставно відхилив (двічі) клопотання Відповідача про призначення експертизи. У клопотанні від 13.02.2024 Відповідач провів аналіз розрахунку позовних вимог Позивача, в якому показав його суперечливість щодо інших доказів, а також надав свій контррозрахунок. Як висновок, пояснив, що документи та розрахунки Позивача суперечать один одному та контррозрахунку Відповідача і не можуть бути безперечними доказами на користь існування заборгованості саме в заявленому розмірі, а відповідно на підставі лише цих доказів підтвердити або спростувати ці розрахунки неможливо. Таким чином, задоволення позовних вимог перебуває в залежності від тієї обставини, чи дійсно заборгованість Відповідача складає заявлену суму. Скаржник наголосив, що з наданих Позивачем документів неможливо встановити повні умови кредитного договору та правила погашення кредиту, в документах, наданих Позивачем, містяться посилання на інші документи, що складають зміст кредитного договору, але не надані суду. Скаржник наголосив, що з матеріалів справи не вбачається, з якими саме умовами договору Відповідач ознайомився і погодився, підписуючи анкету-заяву від 08.10.2019, а також не доведено, що вказані документи на момент підпису Відповідачем анкети-заяви взагалі існували або містили такі умови щодо користування кредитними коштами, виходячи з яких банк подав свій позов. У суду не було належних доказів на користь розміру заборгованості. Апелянт наголосив, що виписка з рахунку визнається таким документом, що підтверджує кредитну заборгованість, однак для цього наданий Позивачем документ має не просто називатись випискою, а й відповідати вимогам до первісних банківських документів. Виписка по рахунку з кредитною карткою, що надана Позивачем, таких реквізитів та відомостей не містить, повністю сформована зацікавленою особою (банком) в незрозумілій комп`ютерній програмі і не містить жодного підтвердження достовірності даних, що зазначені в ній. Апелянт зазначив, що документи та розрахунки Позивача суперечать один одному та контррозрахунку Відповідача і не можуть бути безперечними доказами на користь існування заборгованості саме в заявленому розмірі, а відповідно на підставі лише цих доказів підтвердити або спростувати ці розрахунки.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 08.10.2019 звернулася до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у банку, у якій погодилася з тим, що цей акцепт публічної пропозиції та укладення договору між ним та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці, або, у разі її подальшої зміни, – за іншою електронною адресою, що буде вказана в договорі. 
Також, заявою (акцептом) № 248.631437515.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування установлено, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір страхування предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить закону і пов`язані з непереробними збитками страхувальника у разі несанкціонованого використання третіми особами поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у АТ «Альфа-Банк» внаслідок крадіжки, розбою або підробки. 
08.10.2019 ОСОБА_1 підписала оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 631273128, відповідно о змісту якої відповідач звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання кредиту для особистих потреб у розмірі 25000,00 грн, у якій також погодилася з процентною ставкою у розмірі 26 %, підписала паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено максимальну суму Кредитної лінії – 200000,00 грн, сума доступного кредиту на момент складання Оферти - 25000,00 грн, процентну ставку 26 %, реальну річну процентну ставку 0,01 %, просить випустити міжнародну платіжну карту MasterCard DEBIT WORLD строком дії 5 років з моменту випуску та у розділі ІІІ «Умови надання кредитної лінії» зазначено, що сума кредиту, яка буде доступна відповідачу в будь-який час протягом строку дії Кредитної лінії та Угоди у межах ліміту Кредитної лінії, вказаного у цій оферті, вона просить повідомити у порядку, визначеному Договором.
Підписанням цієї Оферти ОСОБА_1 надала власну згоду Банку на передачу до Кредитного реєстру Національного банку України інформації у випадках і обсязі, строки та у порядку, передбачених чинним законодавством України, а також підтвердив про своє попереднє ознайомлення у письмовій формі з інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування».
З долученого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 28.02.2023 за кредитним договором № 631273128 від 08.10.2019 ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 44883,49 грн.
Крім того позивачем на підтвердження свої позовних вимог долучено виписку по особовому рахунку відповідача за період з 08.10.2019 по 28.02.2023 роки, зі змісту якої вбачається що відповідач користувалась кредитними коштами, здійснювала часткове погашення кредиту, вбачається рух грошових коштів.
18 серпня 2022 року відбулась зміна найменування позивача з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» відповідно до Протоколу №2/2022 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК», без зміни організаційно-правової форми.
У зв`язку з неналежним виконанням боргових зобов`язань у ОСОБА_1 перед АТ «СЕНС БАНК» виникла заборгованість у розмірі 44883,49 грн, яка складається з тіла кредиту – 24451,84 грн, відсотків за користування кредитом – 204,60 грн, простроченого тіла кредиту – 19012,98 грн та відсотків за прострочену заборгованість – 1214,07 грн. 
03.07.2023 АТ «Сенс Банк» направив на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, в якій вимагає впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 44883,49 грн станом на 22.01.2023 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Сенс Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.
У постанові Великої палати ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка є релевантною стосовно порядку укладання договору кредиту було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг: « З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником » .
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи зазначені норми права та додані позивачем до матеріалів справи документи колегія суддів приходить до висновку що 08.10.2019 року між сторонами було укладено кредитний договір № 631273128, за умовами якого позичальнику ОСОБА_1 було відкрито відновлювану кредитну лінію з максимальним доступним кредитним лімітом у 200 000,00 грн. 
Зі змісту наданої позивачем оферти сторони погодили умови кредитного договору шляхом приєднання до угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, договір про банківське обслуговування що розміщений за посиланням www.alfabank.com.ua, додаток №4 до договору, тарифи які є невід`ємною частиною договору, відомості про надання сум кредиту, акцепт пропозиції на укладення угоди.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.11.2024 року оригінали вищезазначених документів були витребуванні у позивача, та відповідно на виконання вказаної ухвали суду представником позивача було надано відповідь що зазначені документи станом на 13.05.2025 року відсутні на архівному зберіганні.
За відсутності вказаних оригіналів документів колегія суддів позбавлена можливості встановити на яких саме умовах був укладений кредитний договір, зокрема процентна ставка, строк кредитування, порядок погашення заборгованості.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.07.2025 року по справі було призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої були поставлені відповідні питання, зокрема: «яку суму процентів, мала сплатити ОСОБА_1 за умовами кредитного договору за період з 08.10.2019 року по 28.02.2023 року?», «Яка сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 08.10.2019 має місце станом на 28.02.2023 року?».
Відповідно до висновку експерта №10919 від 06.11.2025 по дійсній цивільній справі за відсутності витребуваних судом оригіналів документів, які відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є обов`язковими при оформлені споживчого кредиту, неможливо встановити яку суму процентів мала сплатити ОСОБА_1 за умовами кредитного договору за період з 08.10.2019 по 28.02.2023 так і не можливо встановити яку суму заборгованості має ОСОБА_1 , станом на 28.02.2023 року.
Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит.
Так відповідно до положень ст.12 Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються зокрема: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № 631273128 від 08.10.2019 посилався на підписання відповідачем оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, приєднання позивача до Умов та правила надання банківських послуг у АТ «Сенс-Банк», при наданні банківських послуг щодо кредитування, що свідчить про укладення між сторонами у справі кредитного договору на відповідних умовах. 
Проте надана до суду копія оферти від 08.10.2019 року на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, не містить положень щодо наданого розміру кредиту або встановленого кредитного ліміту, порядку та умов надання такого кредиту, умов пролонгації строку дії кредитної лінії, порядку розрахунку річної та денної процентної ставки та загальних витрат за споживчим кредитом.
В розділі 4 оферти зазначено що примірний графік та розрахунок сукупної вартості відповідач пропонує навести в Тарифах які є невід`ємною частиною договору.
У розділі 5 оферти зазначено що у разі настання відкладальних обставин, відповідач пропонує застосувати умови Програми «Моментальна розстрочка на карту» що вказані в додатку №4 та визначають такі умови як сума кредиту, процентна ставка, строк користування кредитом, комісійні винагороди, порядок сплати кредиту.
Проте в супереч встановленого законодавством обов`язку позивачем не долучено до матеріалів справи вказаних документів.
Матеріали справи не містять підтверджень того, що підписуючи оферту від 08.10.2019 року на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лініївідповідач ознайомився та погодився з Тарифами та Умовами в редакції що надана суду та вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили умови про сплату відсотків за користування кредитними коштами у зазначеному у позові порядку.
Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Зазначені позивачем Правила надання банківських послуг банку, що розміщені на сайті банку www.alfabank.com.ua з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника від 08.05.2016, яка безпосередньо підписана відповідачем. Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво - або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Така правова позиція міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, тарифи, відсутність в оферті від 08.10.2019 року на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії положень щодо порядку нарахування та обчислення процентів інших супутніх витрат за кредитом, строку на який укладається кредитний договір та порядку продовження строку кредитної лінії, порядку повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів надана позивачем Оферта на укладення угоди та паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З огляду на зазначене відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Тобто, навіть за відсутності факту дотримання сторонами письмової форми договору, головним для визначення правовідносин між сторонами є факт повного або часткового його виконання сторонами, наявність конклюдентних дій сторін, спрямованих на його укладення та виконання.
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з пунктом 5.4 цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).
Зі змісту вказаної виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 відкритому на підставі договору № 631273128 від 08.10.2019 року. Вбачається що виписка по рахунку надана за період надана за період з 08.10.2019 по 28.02.2023 року. Загальна сума витрат за період становить - 102419,82 грн, загальна сума надходжень – 58955,00 грн, загальна сума заборгованості станом на 28.02.2023 року становить 44883,49 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом що неузгоджені із відповідачем, так відповідно сума заборгованості за нарахованими процентами станом на 28.02.2023 року становить – 204,60 (відсотків за користування кредитом ) та 1214,07 грн. (відсотків за прострочену заборгованість). Крім того зі змісту наданої позивачем виписки по рахунку відповідача вбачається що ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення кредиту проте вказані кошти розподілялись банком на погашення процентів за користування кредитом, що не узгодженні з відповідачем. Так загальна сума списаних та скерованих банком на погашення відсотків, коштів становить – 21510,00 грн. Які судова колегія вважає за необхідне зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту.
В судовому засіданні представник позивача зміст зазначеної виписки підтвердив, в тому числі надходження від відповідачки 58955,00 грн, що є поверненням запозичених кредитних коштів. 
Тому судова колегія не бере до уваги та вважає помилковим висновок  експерта №10919 від 06.11.2025 про зарахування зазначеної суми до суми отриманих відповідачкою кредитних коштів. 
Також зі змісту виписки вбачається що банком нараховувалась комісія за розрахункове касове обладнання та комісія за обслуговування кредитної картки на її погашення банком було списано кошти в загальному розмірі - 36203,02 грн.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісія за обслуговування кредиту) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зі змісту наданої позивачем оферти що безпосередньо підписана відповідачем, не вбачається необхідності нарахування вказаної комісії, відсутні будь-які положення щодо нарахування щомісячної комісії як за розрахункове касове обладнання так і за обслуговування картки.
Крім того в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо неправомірності нарахування позивачем комісії за обслуговування кредиту та вважає, що сплачені відповідачем та спрямовані банком на погашення комісій коштів належить зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту.
Отже, враховуючи що загальна сума протиправно нарахованих та списаних Банком в рахунок погашення заборгованості за відсотками коштів та сума протиправно нарахованих та списаних банком комісій становлять 57713,02 грн, що є значно більшою за зазначену суму заборгованості Банком у позову, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки фактично отриманні позичальником кошти були повернуті Банку в повному обсязі.
Виходячи з наведеного колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення апеляційної скарги з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір в сумі 3220,80 грн.
Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Крячка Олега Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 лютого 2024 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» – відмовити.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 3220 (три тисячі триста двадцять) гривень 80 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий        О.Ю.Тичкова

Судді         О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук