СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/2315/16 (922/2958/25) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Тарасова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгань А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" (вх.№402 Х/2) 
на рішення Господарського суду Харківської області від 29.01.2026 у справі №922/2315/16 (922/2958/25), ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Усатим В.О. (повне рішення складено 16.02.2026) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП", м. Харків,
до відповідачів: 1. Фонду державного майна України, м. Київ,
2. Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України", с. Бірки, Чугуївський р-н, Харківська обл., 
3. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м.Харків,
про скасування наказів,
в межах справи про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України",

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" до Фонду державного майна України та Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України", в якій позивач просив суд:
- cкасувати наказ Фонду державного майна України від 10.04.2024 №713 в частині включення єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" до об`єктів, що підлягають приватизації;
- cкасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області №00155 від 01.05.2024, яким прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України". 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.01.2026 у справі №922/2315/16 (922/2958/25) в задоволенні позову відмовлено.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування оспорюваних наказів, оскільки у спірних правовідносинах приватизації Фонд держаного майна України виконував функції власника майна та вчиняв правочини, спрямовані на відчуження речових прав держави на майно іншим фізичним та юридичним особам, тобто в межах повноважень, наданих йому Законом. На думку суду, доводи позивача про наявність порушення його прав спростовуються цілями приватизації та встановленими Законом гарантії кредиторів. Водночас Фонд державного майна здійснює інформування Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Національного банку України та Міністерства фінансів України щодо прогнозованих показників надходження коштів від приватизації щодо усіх об`єктів приватизації після включення їх до переліків об`єктів приватизації. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 27.02.2026 через підсистему "Електронний суд" до Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 29.01.2026 у справі №922/2315/16 (922/2958/25) та ухвалити нове, яким позовну заяву ТОВ "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог зазначає, що Фондом державного майна, як уповноваженим органом приватизації, було порушено порядок включення єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" до Переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду, оскільки відомості та інформація, передбачена Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" та Порядком подання уповноваженими органами управління державним органам приватизації пропозицій щодо включення об`єктів права державної власності до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 387 (далі – Порядок № 387), не надавалась, а отже і економічна доцільність від такої приватизації державного підприємства не доведена.
На думку заявника апеляційної скарги, приватизація державного майна, яка проводиться з порушенням норм діючого законодавства України, ставить під ризик отримання кредиторами коштів як в процедурі банкрутства, так і при проведенні приватизації, яка може бути поставлена під сумнів та/або взагалі скасована в будь-який час, що безпосередньо впливає на права кредиторів при проведенні банкрутства, в тому числі на безпосереднє задоволення визнаних судом грошових вимог згідно з реєстром вимог кредиторів.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.02.2026, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 після усунення недоліків поданої скарги, зокрема, відкрито апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" на рішення Господарського суду Харківської області від 29.01.2026 у справі №922/2315/16 (922/2958/25). Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2315/16 (922/2958/25).
Вказана ухвала була направлена зареєстрованим учасникам справи через підсистему "Електронний суд" до кабінету користувача і доставлена їм 10.03.2026. 
13.03.2026 матеріали справи №922/2315/16 (922/2958/25) на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Другий відповідач надав відзив (вх.№3218 від 20.03.2026), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Зокрема, вважає доводи апеляційної скарги надмірно формалізованими, оскільки процес надання інформації про попередні та уточнені прогнозовані показники надходження коштів від приватизації Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" Міністерству економіки, довкілля та сільського господарства України, Міністерству фінансів України, Національному банку України стосується, в більшій мірі взаємодії Фонду державного майна України та відповідних державних органів, що в цілому не впливає на процедуру приватизації. Крім того вказує, що Фонд державного майна України здійснює інформування вищевказаних органів щодо прогнозованих показників надходження коштів від приватизації щодо усіх об`єктів приватизації після включення їх до переліків об`єктів приватизації. В свою чергу, реалізація управлінського рішення відповідним органом приватизації підприємства, в умовах скрутного фінансового стану державного підприємства, відсутністю власної робочої техніки, відсутності кваліфікованого персоналу, наявності арештів на майно та рахунки, наявного воєнного стану в країні, є єдиним можливим заходом, зокрема щодо виведення підприємства з скрутного фінансового стану, в тому числі, шляхом погашення боргів, кредиторської заборгованості підприємства (відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна").
Третій відповідач також надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№3221 від 20.03.2026), в якому проти позиції апелянта заперечує та просить відмовити в її задоволенні.
В обґрунтування своєї позиції у справі вказує, твердження скаржника щодо незаконності порядку приватизації через не здійснення інформування Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Національного банку України та Міністерства фінансів України щодо об`єктів приватизації є таким, що спростовується, адже законодавство не встановлює таку умову як передумову приватизації. Тобто відсутність або неналежність такого інформування не впливає на законність процедури приватизації. Крім того зазначає, що формування прогнозних показників надходжень від приватизації здійснюється для планування доходної частини державного бюджету, для підготовки прогнозу економічного і соціального розвитку та визначення орієнтовних обсягів надходжень. Такі показники є прогнозними та плановими, а не правовими умовами здійснення конкретної процедури приватизації, тобто це не створює юридичних наслідків для самої приватизації об`єкта. Також 3-й відповідач звертає увагу на те, що проведення приватизації не створює ризику для кредиторів, а навпаки може сприяти покращенню фінансового стану підприємства. 
Перший відповідач надав відзив (вх.3293 від 23.03.2026), в якому викладено позицію та інформацію щодо порядку включення об`єкту до приватизації і наполягає на тому, що наразі такий порядок порушено не було. Таким чином, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Зокрема вказує, що Фондом прийнято наказ про включення єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" відповідно до Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" та на підставі пропозиції, поданої згідно з нормами Порядку № 387.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.03.2026 року у зв`язку з відпусткою судді Тарасової І.А., справу передано на розгляд колегії суддів у складі, а саме: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2026 у зв`язку з відпусткою судді Білоусової Я.О., справу передано на розгляд колегії суддів у складі, а саме: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Тарасова І.В.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 3 ст. 273 ГПК України.
В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд задовольнити її в повному обсязі. Представники відповідачів заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції – у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
У провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України.
Справа перебуває на стадії розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Татіщева О.Є., на якого ухвалою суду від 28.03.2017 покладено виконання обов`язків керівника Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України.
27.08.2025 до Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" (позивач) до Фонду державного майна України (відповідач1), Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" (відповідач2), в якій позивач просив суд скасувати наказ Фонду державного майна України від 10.04.2024 №713 в частині включення єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України до об`єктів, що підлягають приватизації; скасувати наказ Регіонального відділення Фонду по Харківській області №00155 від 01.05.2024, яким прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України.
Позовна заява обґрунтована тим, що, як зазначає позивач, Фондом державного майна України, як уповноваженим органом приватизації, було порушено порядок включення єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" до Переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду, оскільки відомості та інформація, передбачена Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" та Порядком №387, не надавалась, а отже і економічна доцільність від такої приватизації державного підприємства, на думку позивача, не доведена. 
Як зазначає позивач, вказане ставить під сумнів правомірність включення до Переліку єдиних майнових комплексів, що підлягають приватизації, Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України", та тягне за собою скасування Наказу Фонду державного майна України від 10.04.2024 №713 в частині включення єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" до об`єктів, що підлягають приватизації, та в свою чергу, скасування Наказу Регіонального відділення Фонду по Харківській області №00155 від 01.05.2024, яким прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України". 
Крім того, позивач зазначає, що приватизація державного майна, яка проводиться з порушенням норм діючого законодавства України, ставить під ризик отримання кредиторами коштів як в процедурі банкрутства, так і при проведенні приватизації, яка може бути поставлена під сумнів та/або взагалі скасована в будь-який час, що безпосередньо впливає на права 6 кредиторів при проведенні банкрутства, в тому числі на безпосереднє задоволення визнаних судом грошових вимог згідно з реєстром вимог кредиторів.
29.01.2026 ухвалено оскаржуване судове рішення з підстав, викладених вище.
Надаючи правий аналіз спірним правовідносинам, судова колегія вказує про таке.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно з статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 наведеної статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно частини 2 статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.
За змістом статті 2 ГПК України метою господарського судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Частиною 2 статті 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За правилами пункту 2 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.
Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Даний спір безпосередньо стосується майнових прав (приватизації) на майновий комплекс боржника, тобто фактично усіх видів його майнових активів, у зв`язку з чим підлягає розгляду господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство цього боржника, у межах такої справи в порядку позовного провадження.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.07.2023 у справі № 5023/2756/11 (922/4673/21).
Предметом даного спору є вимоги про визнання протиправними та скасування наказів Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду щодо приватизації об`єкта державної власності - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України".
Як вбачається з матеріалів справи, позивач являється кредитором Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" (об`єкта приватизації) у справі про банкрутство №922/2315/16 цього підприємства. Позивач вважає, що оскаржувані накази стосуються його прав та обов`язків, є протиправними, а тому підлягають скасуванню.
Виходячи із приписів, зокрема, статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) такої сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 18.07.2023 у справі № 910/12547/21.
Приватизація державного або комунального майна (приватизація) за умовами п. 22 ч.1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (далі - Закон) є платним відчуженням майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.
Приватизація здійснюється на основі принципів законності; відкритості та прозорості; рівності та змагальності; державного регулювання та контролю; продажу об`єктів приватизації з урахуванням особливостей таких об`єктів; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного та достовірного інформування про об`єкти приватизації та порядок їх приватизації; забезпечення конкурентних умов приватизації (ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна").
З метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації поділяються на об`єкти малої приватизації та об`єкти великої приватизації (ч.1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна").
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону України статті 5 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" до об`єктів малої приватизації належать єдині майнові комплекси державних і комунальних підприємств, їх структурних підрозділів, у тому числі єдині майнові комплекси та їх структурні підрозділи, що передані в оренду, крім єдиних майнових комплексів державних і комунальних підприємств, що належать до об`єктів великої приватизації.
У контексті наведеного варто звернути увагу на те, що відповідно до статей 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
За змістом ст. 6 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" суб`єктами приватизації є: державні органи приватизації; місцеві ради, органи приватизації територіальних громад; покупці.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим становлять єдину систему державних органів приватизації.
Згідно статті 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" від 09.12.2011 №4107-VI (далі - Закон № 4107-VI) Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Частиною першою статті 4 Закону №4107-VI передбачено, що до основних завдань Фонду державного майна України, зокрема, належить реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Фонд державного майна України у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України видає накази, що підписує Голова Фонду державного майна України (ч. 1 ст. 9 Закону №4107-VI).
Разом з цим варто звернути увагу на те, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
Так, наказ Фонду державного майна України про включення об`єкта до переліку приватизації є актом індивідуальної дії, який стосується виключно реалізації державою своїх прав як власника державного майна. Цей наказ сам по собі не створює нових прав чи обов`язків для позивача, а лише ініціює процедуру, яка регулюється окремим законом.
Щодо підстав визнання акту недійсним, то ними є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.
У свою чергу право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий, або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.
Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 15.12.2015 у справі № 800/206/15. Крім того, зазначена позиція суду повністю узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18.
Таким чином, до кола обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, належать обставини щодо наявності порушеного права позивача в результаті прийняття оскаржуваного наказу, адже за результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності наказу, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У частині першій статті 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із частиною другою статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Тож, позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, на виконання у тому числі приписів статті 74 ГПК України, зобов`язаний довести наявність порушення його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.
Порядок приватизації здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", який є чинним і визначає процедури , до яких належать такі етапи: затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; класифікація об`єктів приватизації відповідно до цього Закону; прийняття рішення про приватизацію об`єктів державної власності у випадках, установлених законодавством.
В свою чергу, формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації, передбачає певну процедуру, яка включає в себе такі дії:
- ініціювати приватизацію об`єктів можуть органи приватизації, уповноважені органи управління, інші суб`єкти управління об`єктами державної і комунальної власності або покупці (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна");
- уповноважені органи управління державним майном або корпоративними правами, управління яких вони здійснюють, за результатами аналізу господарської діяльності суб`єктів господарювання зобов`язані подавати щокварталу до першого числа місяця, з якого починається квартал, державним органам приватизації пропозиції стосовно включення об`єктів права державної власності до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, разом з висновками щодо прогнозованої суми надходження коштів від приватизації запропонованих до переліків об`єктів та прогнозом соціально-економічних наслідків приватизації в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 11 Закону).
- переліки об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджуються Фондом державного майна України (ч. 3 ст. 11 Закону).
- для включення державного майна до переліків об`єктів малої приватизації уповноважені органи управління постійно переглядають, виявляють державне майно, яке безпосередньо не забезпечує виконання такими органами встановлених законодавством завдань; державне майно, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств (крім матеріальних носіїв секретної інформації); майно, що більше трьох років не використовується у виробничій діяльності і подальше його використання не планується, та щокварталу вносять Фонду державного майна України свої пропозиції щодо включення державного майна до переліку об`єктів, що підлягають приватизації (ч. 6 ст. 11 Закону);
- державні органи приватизації протягом трьох днів після надходження заяви звертаються щодо надання згоди на включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, до уповноважених органів управління державним майном, крім випадків, коли орган приватизації є уповноваженим органом управління державним майном або уповноважений орган управління самостійно ініціював включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації (ч. 7 ст. 11 Закону);
На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 №910-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності", згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2023 єдиний майновий комплекс ДП "ДГ "Борки" ІОБ НААН" передано із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду.
Таким чином, Фонд державного майна Украни є органом, уповноваженим управляти майном Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" та відповідно до своїх основних завдань, забезпечує прийняття рішень про приватизацію прийнятих до сфери управління підприємств.
Структурним підрозділом Фонду, що здійснює управління майном Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України", було надано пропозиції згідно з пунктом 3 Порядку № 387, про включення єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" в перелік об`єктів, що підлягають приватизації.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України.
Як встановив суд першої інстанції, щодо Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" відсутні обмеження або заборони на приватизацію, а норми частини 9 статті 11 Закону передбачають дискрецію повноважень органу приватизації щодо відмови включення підприємства до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.
Одночасно Кодекс України з процедур банкрутства не містить заборон щодо ухвалення органами приватизації рішень про приватизацію підприємств та господарських товариств, які перебувають у судових процедурах банкрутства, в тому числі і після визнання боржника банкрутом.
Тобто, будь-яке рішення органу приватизації щодо приватизації підприємства, до якого застосовані судові процедури як боржника, не суперечить нормам Кодексу України з процедур банкрутства.
Відтак, наказ Фонду державного майна України від 10.04.2024 №713, яким включено єдиний майновий комплекс Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" до об`єктів, що підлягають приватизації, прийнято в межах повноважень державного органу, наданих Законом, та у відповідності до норм Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" та Порядку № 387.
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що Фондом державного майна, як уповноваженим органом приватизації, було порушено порядок включення єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" до Переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду, до об`єктів, що підлягають приватизації, що, на його думку, вбачається з відповідей Мінекономіки, Національного банку України та Міністерства фінансів України, слід зазначити таке.
Відповідно до п. 5 Порядку № 387 Фонд державного майна подає щороку до 1 березня та до 1 липня Мінекономіки, Мінфіну та Національному банку попередні та уточнені прогнозні показники надходження коштів від приватизації окремо на поточний, наступний та два подальші роки у розрізі включених до переліків об`єктів великої та малої приватизації державної власності, враховуючи прогнозовані обсяги надходження коштів від їх приватизації.
Зі замісту вказаної норми вбачається, що Фонд здійснює інформування вищевказаних органів щодо прогнозованих показників надходження коштів від приватизації щодо усіх об`єктів приватизації після включення їх до переліків об`єктів приватизації. Водночас такі показники є прогнозними та плановими, а процедура їх надання не створює юридичних наслідків для самої приватизації об`єкта, не обмежує повноваження Фонду з приводу її проведення.
Відтак, доводи апелянта щодо незаконності наказу Фонду державного майна України від 10.04.2024 №713 з вказаних підстав ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права.
Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" рішення про приватизацію об`єкта, який включено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, приймається державними органами приватизації шляхом видання наказу, але не пізніше 30 днів з дня включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, за винятком випадку, передбаченого частиною 2 цієї статті.
Відділенням Фонду державного майна України, який є органом приватизації, видано наказ №00155 від 01.05.2024 про прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки” Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України". 
Отже, видаючи наказ Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області також діяло відповідно до покладених на нього завдань та у межах своїх повноважень.
У справі, яка розглядається апелянт також вказує, що спірні накази спрямовані на порушення прав кредитора, оскільки приватизація державного майна, яка проводиться з порушенням норм діючого законодавства України, ставить під ризик отримання кредиторами коштів як в процедурі банкрутства, так і при проведенні приватизації, яка може бути поставлена під сумнів та/або взагалі скасована в будь-який час, що безпосередньо впливає на права кредиторів при проведенні банкрутства, в тому числі на безпосереднє задоволення визнаних судом грошових вимог згідно з реєстром вимог кредиторів.
Вирішуючи спір, суд у кожній конкретній справі має надати оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.11.2020 у справі №904/2471/19).
Поняття "юридичний спір" має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.
Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 дійшла висновку про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.
Суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).
Таким чином, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові необхідно відмовити (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).
Верховний Суд у постанові від 48.04/2018 у справі №908/1571/16 виснував, що не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо захисту права, якого особа немає чи яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, чи буде воно порушено.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/23369/17, в якій зазначено, що захисту в судовому порядку підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому, і щодо якого невідомо, буде воно порушено, чи ні. При цьому за результатами розгляду такого спору має бути встановлено не лише наявність підстав розірвання правочину, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16.
З обставин даної справи вбачається, що дії Фонду державного майна України спрямовані на реалізацію державної політики у сфері приватизації.
При цьому Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна" або Кодекс України з процедур банкрутства не передбачають участі боржника або кредиторів боржника у процесі прийняття рішень про включення боржника до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації або у процесі прийняття рішення про приватизацію боржника, а отже їх права не порушуються.
Це додатково підкреслює відсутність порушених прав позивача у контексті приватизаційної процедури, оскільки його інтерес, як кредитора, не міг бути реалізований через процедуру банкрутства.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", під час приватизації об`єкта державної або комунальної власності шляхом його продажу на аукціоні, викупі між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу, до якого включаються передбачені умовами аукціону, викупу зобов`язання сторін, в тому числі, щодо погашення боргів із заробітної плати та перед бюджетом, простроченої кредиторської заборгованості підприємства. 
Це свідчить про те, що інтереси кредиторів належним чином захищаються законодавством у процесі приватизації, і позивач має можливість задовольнити свої вимоги, відповідно до умов майбутнього договору купівлі-продажу.
Також, за змістом частини першої статті 28 Закону особи, які придбали державні або комунальні підприємства як єдині майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України.
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, який в оскаржуваному рішенні не встановив, яким чином оскаржувані накази порушили права позивача, що доводи позивача про наявність порушення його прав спростовуються цілями приватизації та визначеними законом гарантіями кредиторів.
В даному випадку позивачем було обрано неефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
З огляду на наведене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є цілком правомірними.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Харківської області від 29.01.2026 у справі №922/2315/16 (922/2958/25), наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи.
Інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі є такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 29.01.2026 у справі №922/2315/16 (922/2958/25) - без змін.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 29.01.2026 у справі №922/2315/16 (922/2958/25) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повна постанова складена 08.05.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна 

Суддя І.В. Тарасова