ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.2026  	Справа №607/5288/26 Провадження №1-кп/607/1315/2026	

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №62025140140000788, дані про яке 31 грудня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Задарів Чортківського (Монастириського) району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, стрільця-санітара сімнадцятого відділення охорони п`ятого взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , солдата, неодруженого, раніше не судимого, РНОКПП: НОМЕР_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3233-IX від 13.07.2023),

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 – адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, о 05 год. 00 хв. 15.12.2025 самовільно залишив розташування роти охорони військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, об 11 год. 30 хв. 24.02.2026 прибув до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, чим вчинив самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3233-IX від 13.07.2023), тобто у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3233-IX від 13.07.2023), не визнав. Показав, що самовільно залишив розташування військової частини, в якій проходив військову службу, оскільки під час несення служби потрапив під сильний дощ, унаслідок чого його військова форма промокла, а новий комплект форменого одягу йому не видавався. Також повідомив про наявність у нього захворювання руки. Зазначив, що після прибуття додому не повернувся до місця проходження військової служби, оскільки вважає себе нездатним до її проходження та участі у бойових діях. Свою позицію обґрунтував тим, що має економічну освіту та не здобував спеціальної військової підготовки. Крім того показав, що після самовільного залишення місця служби будь-яких заходів, спрямованих на повернення до місця проходження військової служби, не вживав та надалі наміру продовжувати проходження військової служби не має.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, винуватість ОСОБА_3  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3233-IX від 13.07.2023), в повному обсязі підтверджується та доводиться показаннями допитаних безпосередньо судом свідків обвинувачення, а саме:
- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 – військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який показав, що 15.12.2025 солдат ОСОБА_3 самовільно залишив місце проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Після залишення місця служби на телефонні дзвінки військовослужбовець ОСОБА_3 не відповідав, до військової частини після того не повернувся. Вжиті пошукові заходи жодних результатів не дали. У подальшому за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації солдатом ОСОБА_3 проводилося службове розслідування, за результатами якого його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності;
- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 – військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який показав, що 15.12.2025 солдат ОСОБА_3 , перебуваючи у добовому наряді, самовільно залишив місце проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначив, що під час проведення службового розслідування за даним фактом військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 прибували за місцем проживання ОСОБА_3 , однак останній їм повідомив про відсутність у нього наміру повертатися до військової частини та своє небажання продовжувати проходження військової служби;
- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 – військовослужбовиці військової частини НОМЕР_1 , яка показала, що 15.12.2025 військовослужбовець ОСОБА_3 самовільно залишив місце проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Повідомила, що за фактом самовільного залишення солдатом ОСОБА_3 місця служби було проведено відповідне службове розслідування, за результатами якого встановлено факт самовільного залишення ним розташування військової частини НОМЕР_1 ;
- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 – військовослужбовиці військової частини НОМЕР_1 , яка показала, що 15.12.2025 військовослужбовець ОСОБА_3 самовільно залишив місце проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Також повідомила, що за фактом самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_3 місця служби було проведено відповідне службове розслідування.
Крім зазначених показів допитаних безпосередньо судом свідків обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3233-IX від 13.07.2023), також підтверджується дослідженими та проаналізованими судом в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
- повідомленням старшого військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 від 21.12.2025 №5977 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, згідно з яким 15.12.2025 від капітана ОСОБА_11 – командира роти охорони військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт про те, що 15.12.2025 близько 05 год. 00 хв. під час перевірки добового наряду по гуртожитку в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 було виявлено відсутність солдата ОСОБА_3 , проведені в подальшому пошукові заходи позитивних результатів не дали, на телефонні дзвінки останній не відповідає, його місцезнаходження невідоме;
- повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 від 19.12.2025 №697/3/10369 про вчинення військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, згідно з яким розшукові заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження військовослужбовця ОСОБА_3 , які були організовані командуванням військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , позитивних результатів не дали, місце перебування військовослужбовця ОСОБА_3 та об`єктивних причин відсутності останнього на військовій службі не встановлено;
- доповіді командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 від 15.12.2025 №5900 про факт самовільного залишення військової служби (без зброї) військовослужбовцем роти охорони військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 , згідно з якою 15.12.2025 від командира роти охорони військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь про факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2025 №1327 призначено службове розслідування;
- рапорті командира роти охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 15.12.2025, згідно з яким 15.12.2025 о 05 год. 00 хв. під час проведення перевірки добового наряду по гуртожитку від роти охорони виявлено відсутність солдата ОСОБА_3 , який знаходився в добовому наряді по гуртожитку згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2025 №424-НР;
- наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) ОСОБА_13 від 15.12.2025 №1327 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації солдатом ОСОБА_3 , згідно з яким прийнято рішення про призначення службового розслідування за даним фактом;
- акті службового розслідування головного сержанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 від 27.01.2026 (за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації солдатом ОСОБА_3 ), затвердженого т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 28.01.2026, згідно з яким відповідно до вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (зі змінами), керуючись Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 №1327, головним сержантом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації солдатом ОСОБА_3 , під час якого було встановлено, що солдат ОСОБА_3 15.12.2025 самовільно залишив місця несення служби у добовому наряді по гуртожитку від роти охорони військової частини НОМЕР_1 , який розміщений за адресою: АДРЕСА_2 , та відсутній на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в період з 15.12.2025 по 25.01.2026 (по час складення вказаного акту) без поважних причин;
- наказі т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) ОСОБА_18 від 28.01.2026 №29 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації солдатом ОСОБА_3 , згідно з яким прийнято рішення про притягнення військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_3 (стрільця-санітара сімнадцятого відділення охорони п`ятого взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 ) до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді суворої догани;
- витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_13 від 21.11.2025 №325, згідно з яким військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_3 постановлено вважати таким, що 21.11.2025 справи та посаду стрільця-санітара сімнадцятого відділення охорони п`ятого взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою;
- витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_13 від 15.12.2025 №349, згідно з яким військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_3 (стрільця-санітара сімнадцятого відділення охорони п`ятого взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 ) постановлено вважати таким, що 15.12.2025 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ;
- витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_13 від 13.12.2025 №424-НР, згідно з яким призначено добовий наряд на 14.12.2025 в складі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , днювальним гуртожитку призначено солдата ОСОБА_3 ;
- службовій характеристиці щодо стрільця-санітара сімнадцятого відділення охорони п`ятого взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 – солдата ОСОБА_3 , виданої командиром роти охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 , згідно з якою військовослужбовець ОСОБА_3 за час проходження служби зарекомендував себе професійно не підготовленим, недисциплінованим, безініціативним, з низьким почуттям відповідальності за доручену справу, при виконанні своїх функціональним обов`язків та поставлених завдань не проявляє ініціативу та наполегливість, у повсякденній службовій діяльності не керується положеннями та вимогами військових статутів та Законів України, не проявляє розумну ініціативу у роботі, рідко виконує поставлені перед ним завдання, у роботі не проявляє організованість, нездатний досягти намічених цілей і якісного виконання поставлених завдань, часто порушував військову дисципліну, схильний до 
- медичній характеристиці щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 - солдата ОСОБА_3 , виданої т.в.о. начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_20 від 24.01.2026, згідно з якою військовослужбовець ОСОБА_3 за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 звертався за медичною допомогою, однак на стаціонарному лікуванні у цивільних та військових медичних закладах не перебував, 29.07.2015 перебував на консультації невропатолога в КНП «ТОКПНЛ» ТОР;
- копії військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_3 .
Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Суд також враховує, що зазначені письмові докази у даному кримінальному провадженні учасниками судового провадження не оспорювалися і під сумнів не ставилися. Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.
Таким чином, вина обвинуваченого  ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3233-IX від 13.07.2023),підтверджується дослідженими судом безпосередньо показаннями свідків  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , актом службового розслідування та іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, які узгоджуються між собою та підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.
Отже, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження про обвинувачення  ОСОБА_3 , проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що фактичні обставини у даному кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість обвинуваченого у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3233-IX від 13.07.2023),є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3233-IX від 13.07.2023),як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Призначаючи обвинуваченому  ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого  ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3233-IX від 13.07.2023), згідно з вимогами ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався; згідно консультативного висновку спеціаліста КНП «ТОКПНЛ» ТОР від 29.07.2015 №823 ОСОБА_3 було встановлено діагноз, пов`язаний із контрактурою лівого ліктьового суглоба з ДНС ІІ ст., вкороченням лівої руки до 4 см. та значним порушенням функцій кінцівки; відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №1375 ОСОБА_3 було встановлено ІІІ групу інвалідності; на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога ОСОБА_3 не перебуває.
Суд також враховує підвищену суспільну небезпечність кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військових кримінальних правопорушень), в тому числі, пов`язаних із самовільним залишенням військовослужбовцями військової частини або місця служби, вчинення яких в умовах воєнного стану негативно впливає на боєготовність та боєздатність підрозділів Збройних Сил України та створює загрозу національній безпеці держави, її територіальній цілісності і суверенітету.
З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3233-IX від 13.07.2023).
Підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 75 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд не знаходить, оскільки відповідно до вимог закону про кримінальну відповідальність, у разі засудження особи за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленою санкцією відповідної статті чи призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією статті, як і прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не допускається.
На переконання суду, покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією інкримінованої обвинуваченому ОСОБА_3 частини статті, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в тому числі проти встановленого порядку несення військової служби (військових кримінальних правопорушень), забезпечить співрозмірність діяння та кари, а також не суперечитиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Судом також встановлено, що згідно з ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.02.2026 у справі №607/4068/26 щодо ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23 год. 59 хв. 24.04.2026 з одночасним визначенням застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560 гривень.
Надалі, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2026 у справі №607/5288/26 щодо ОСОБА_3 було продовжено строк тримання під вартою по 19.06.2026 із визначенням застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560 гривень, відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.02.2026 у справі №607/4068/26.
Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуває під вартою з 25.02.2026, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
За змістом статей 369, 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення, в тому числі запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, та мотиви його ухвалення.
За наведеного, та враховуючи призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, з огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від суду, ризик чого значно підвищується за умови обізнаності обвинуваченого із призначеним йому покаранням за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не довше 15.08.2026.
Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 336, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3233-IX від 13.07.2023), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання, тобто з 25.02.2026, зарахувавши в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше 15.08.2026.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя	ОСОБА_1