Справа № 420/6354/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-а , м. Чернігів, 14005) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ), у якому просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 04.02.2026 року № 155050005107 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV; 
- зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати їй, ОСОБА_1 , до страхового стажу періоди роботи на Петрівській фабриці «Ватин» на посаді оператора крутильних машин з 16.07.1991 по 27.08.1991 та з 28.08.1994 по 14.07.2000 роки; 
- зобов`язати ГУ ПФУ призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV- з 27 січня 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 04.02.2026 року № 155050005107 їй відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж (не менше 31 року) при наявному - 30 років 3 місяці 29 днів, при цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 16.07.1991 по 27.08.1991 та з 28.08.1994 по 14.07.2000, оскільки назва організації при прийнятті на роботу не відповідає назві організації на печатці, якою завірено запис про звільнення, інформація про реорганізацію відсутня, відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивачка вважає рішення про відмову у призначенні їй пенсії протиправним, так як у її трудовій книжці наявний запис про те, що в період з 16.07.1991 по 27.08.1991 та з 28.08.1994 по 14.07.2000 роки позивачка працювала на Петрівській фабриці «Ватин» оператором крутильних машин. Цей запис в трудовій книжці та сама трудова книжка від 25.07.1983 року є належним та допустимим доказом підтвердження періоду непрацездатності, який підлягає врахуванню до страхового стажу. 
Ухвалою суду від 11.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі, враховуючи внесені зміни в КАС України, а саме частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.
До суду від представника ГУ ПФУ в Чернігівській області надійшов відзив на позов, у якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вважає оскаржуване рішення правомірним, оскільки у заявниці відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком. При цьому, безпідставним є зарахування періодів роботи на Петрівській фабриці «Ватин» на посаді оператора крутильних машин з 16.07.1991 по 27.08.1991 та з 28.08.1994 по 14.07.2000 роки, оскільки назва організації при прийнятті на роботу не відповідає назві організації на печатці, якою завірено запис про звільнення, інформація про реорганізацію відсутня, відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Справа розглянута у письмовому провадженні. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 . 
27.01.2026 року ОСОБА_1 , звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку за принципом ектериторіальності передано на розгляд ГУ ПФУ в Чернігівській області.
За результатом розгляду заяви прийнято рішення №155050005107 від 04.02.2026 року про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначено, що страховий стаж позивача становить 30 років 3 місяці 29 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 23.02.1988 року по 03.10.2000 року відповідно до трудової книжки від 25.07.1983, оскільки назва організації при прийнятті на роботу не відповідає назві організації на печатці, якою завірено запис про звільнення, інформація про реорганізацію відсутня, відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. В тому числі, не зараховано оскаржувані періоди з 16.07.1991 року по 27.08.1991 року та з 28.08.1994 року по 14.07.2000 року. 
При цьому частково зараховано відповідно до довідки про заробітну плату від 27.02.2025 № 3 та як догляд за дітьми, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ними трирічного віку.
Позивачка, вважаючи рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 04.02.2026 року № 155050005107 протиправним, та таким, що підлягає скасуванню – звернулась до суду з цим позовом. 
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з ст.1 Закону №1058 в редакції від 01.01.2024, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Згідно з ч.2 ст.26 Закону №1058-IV у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Пунктом 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) в редакції від 15.02.2024 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. 
Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
Відповідно до частини 1 статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) в редакції від 28.09.2022 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Також за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637). 
Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
В рамках спірного періоду також діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.
Відповідно до п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
В оскаржуваному рішенні, обґрунтовуючи відмову у призначенні пенсії вказано про незарахування періоду роботи з 23.02.1988 року по 03.10.2000 року, оскільки назва організації при прийнятті на роботу не відповідає назві організації на печатці, якою завірено запис про звільнення, інформація про реорганізацію відсутня, відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (необхідно надати уточнюючу довідку). 
При цьому, частково зараховано відповідно до довідки про заробітну плату від 27.02.2025 № 3 та як догляд за дітьми, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ними трирічного віку.
Суд вважає таку позицію ГУ ПФУ необґрунтованою, прийнятою без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, розсудливою та такою, що не відповідає дотриманню необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з огляду на наступне. 
Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 б/н від 25.07.1983 року, позивачка 23.02.1988 року наказом Пр№24 від 23.02.1988 року зарахована ученицею оператора крутильних машин на Петрівську фабрику «Ватин» оператором крутильних машин (запис №6). 
14.09.1988 року, наказом Пр№133 від 13.09.1988 року переведена оператором крутильних машин (запис 7). 
Також з відомостей трудової книжки (запис 8) судом встановлено, що 03.10.2000 року наказом Пр№35 від 03.10.200 року ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням. У вказному записі наявний підпис директоа та печатка.
Згідно п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а вразі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів і завіряються печаткою, запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення
Відповідно до п.2.15 Інструкції №58 якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.
При цьому, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, записи в трудовій книжці про роботу позивачки відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працювала позивачка.
Отже, обов`язок щодо заповнення трудової книжки у цьому випадку покладався на работодавця, а не на працівника.
Суд вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка. 
Верховним Судом сформований правовий висновок, згідно якого що право пенсіонера на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні (постанови від 07.02.2018 по справі №275/615/17, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а).
Верховний Суд свої висновки підтвердив у постанові від 20.01.2022 року №591/7003/16а за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Сталою практикою Верховного Суду є посилання на дотримання суб`єктами владних повноважень положень законодавства, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Так у постанові від 02.12.2021 по справі №263/9464/16-а Верховний Суд зазначив, що .основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за в ідсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).
Вказана правова позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду у цій категорії справ.
Суд вважає, що запис у трудовій книжці про періоди роботи з з 16.07.1991 року по 27.08.1991 року та з 28.08.1994 року по 14.07.2000 року підтверджено належними доказами, а тому пенсійний орган протиправно не включив цей період до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даного періоду відповідачем суду не надано.
Суд дійшов виснвоку, що періоди роботи з 16.07.1991 року по 27.08.1991 року та з 28.08.1994 року по 14.07.2000 року повинні бути зараховані до страхового стажу позивачки.
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. 
З оскаржуваного рішення не вбачається, чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії, тобто не вбачається чи є єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачці не зарахування їй до стажу періодів роботи та навчання, що визнано судом неправомірним. 
Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин. 
Суд вважає, що ГУ ПФУ в Чернігівськіій області, приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачці, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої нею заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачці в призначенні пенсії. 
Суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 04.02.2026 року № 155050005107 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи наявність дискреційних повноважень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 04.02.2026 року № 155050005107 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивачки від 27.01.2026 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 16.07.1991 року по 27.08.1991 року та з 28.08.1994 року по 14.07.2000 року відповідно до трудової книжки від 25.07.1983 року. 
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 ст. 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
Позивача за подання адміністративного позову сплатила 1064,96 грн судового збору.
Враховуючи вищевикладене, на користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 900,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ в Чернігівській області. 
Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246 КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ( вул. П`ятницька, 83-а , м. Чернігів, 14005, код ЄДРПОУ 21390940) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 04.02.2026 року № 155050005107 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.01.2026 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 16.07.1991 року по 27.08.1991 року та з 28.08.1994 року по 14.07.2000 року відповідно до трудової книжки від 25.07.1983 року. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 900,00 грн. 
Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України. 

Суддя Е.В. Катаєва