Справа №463/3179/26
Провадження №3/463/787/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року суддя Личаківського районного суду м.Львова Головатий Р.Я., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , її представника Стефановича Ю.М., розглянувши справу про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України,- 

в с т а н о в и в:

як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА №214557 від 27.03.2026, ОСОБА_1 26.02.2026 близько 13 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , ухилялась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення виховання свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуваючи у навчальному закладі ЗСШ «Лідер» І-ІІІ ступенів штовхнув вчителя ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КпАП України.
ОСОБА_1 під час розгляду справи вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала. Пояснила, що займається вихованням сина та належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Зі слів сина він 26.02.2026 зіштовхнувся на виході у дверях з вчителькою ОСОБА_2 , яка заходила в приміщення. Наступного дня вона з чоловіком була у директора школи з метою вирішення ситуації, що склалася та залагодження конфлікту. Спілкувалися з вчителем та син попросив у неї вибачення.
Потерпіла ОСОБА_2 під час розгляду справи повідомила, що вона працює вчителем іноземної мови, однак у ОСОБА_3 уроків не веде. 26.02.2026 близько 13 год. 00 хв. вона на перерві виходила зі шкоди, оскільки поспішала на зустріч, та опинилась у проході з ОСОБА_3 , який її штовхнув, у зв`язку з чим вона вдарилась об стіну, однак ушкоджень не було. Наступного дня, 27.02.2026, з цього приводу була розмова з ОСОБА_4 та його батьками.
Відповідно до вимог ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно зі ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
При цьому, відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Диспозиція ч. 1 ст. 184 КпАП України передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.
Суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх/неповнолітніх дітей.
Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України: 1) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; 2) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; 3) батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; 4) батьки зобов`язані поважати дитину; 5) передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; 6) забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; 7) забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.16 постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Отже ухиленням від виконання батьківських обов`язків не вважається будь-яка дія, а лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.
Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 не зазначено, від виконання яких саме обов`язків щодо виховання сина вона ухилилася, а тому такий сам по собі не може бути взятий до уваги як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України, а викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини спростовуються як поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , яка під час розгляду справи пояснила, що після інциденту була проведена бесіда з дитиною та його батьками, що свідчить про виконання останніми своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а не ухилення від їх виховання.
Суддя звертає увагу, що сам по собі факт виникнення окремого конфлікту за участю неповнолітнього не може автоматично свідчити про неналежне виконання батьківських обов`язків, оскільки законодавець пов`язує адміністративну відповідальність за ст. 184 КпАП україни саме з ухиленням від виконання таких обов`язків, що має проявлятися у свідомій, винній, тривалій або систематичній бездіяльності батьків, спрямованій на невиконання обов`язків щодо виховання дитини.
Враховуючи вищенаведене, суддя вважає недоведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України, та приходить до висновку, що у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись ст.9, 173-2, 247, 251, 280, 283, 284, 289, 294 КпАП України, -

постановив:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Р.Я. Головатий