Справа № 314/5592/25
Провадження № 2-а/314/9/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.05.2026          м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі
головуючого судді Швець О.В.,
секретар судового засідання Павлівська І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження, 
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача, адвоката Деревського С.В.,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін.
04.12.2026 до Вільнянського районного суду Запорізької області звернулась позивач ОСОБА_1 з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 24.11.2025 старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску через державний кордон України « ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 була винесена постанова № 008120Е, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП.
Позивач вважає, що постанову винесено з порушенням законодавства, оскільки підставою притягнення визначено те, що термін дії закордонного паспорта громадянина російської федерації закінчився 24.08.2025. Однак остання завчасно подала заяву про оформлення нового закордонного паспорта до Консульського відділу посольства рф в Молдові м. Кишинів. Затримка видачі паспорта сталася з причин, які не залежать від позивача.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову №008120 від 24.11.2025, винесену старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску через державний кордон України «Паланка-Маяки-Удобне» ВПС ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП.
Закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Рух справи в суді.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2025 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Швець О.В.
11.12.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
24.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , у якому останній просив замінити неналежного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 , на належного - НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ).
30.01.2026 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача.
30.01.2026 ухвалою суду постановлено замінити первісного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_5 на належного відповідача - НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ).
03.02.2026 позивач ОСОБА_1 надала суду уточнений адміністративний позов, у якому зазначила належного відповідача.
18.02.2026 від представника військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач мала об`єктивну можливість раніше виїхати до російської федерації до м. Москва та отримали дійсний паспорт громадянина російської федерації.
08.05.2026 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, а саме: копій скріншотів з сайту Консульського відділу рф в м. Кишинів від 18.07.2025, 29.07.2025, 11.08.2025, скріншоти переписки КЗУ Кишинева від 26.08.2025, скріншот про запрошення на видачу готового паспорта від 18.11.2025; копію екстреного дорожнього документу МКХЧ.
Позиція сторін по справі.
Представник позивача у судовому засідання позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.
Позивач підтримала думку свого представника. Просила задовольнити адміністративний позов.
Представник відповідача  НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 )у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином.
Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України врегульовано Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон України № 3773-VI).
У відповідності до статті 3 Закону України № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Отже, статтею 26 Конституції України та частиною 3 статті 3 Закону України № 3773-VI передбачено обов`язок іноземців неухильно додержуватися законодавства України.
За змістом пункту 7 статті 1 Закону України № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України№ 3773-VI паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 ст. 1 Закону України № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Відповідно до п. 22 статті 4 Закону України № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про визнання особою без громадянства, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.
Згідно частини 2 статті 203 КУпАП, перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Адміністративна відповідальність за частиною другою статті 203 КУпАП України передбачена за проживання за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є її проживання на території Україні за паспортним документом, а саме закордонним паспортом громадянина рф НОМЕР_3 , термін дії якого закінчився 24.08.2025.
Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Позивач є громадянкою російської федерації, в`їхала на територію України 28.04.2025.
24 лютого 2022 року офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та рф.
Разом з тим, як до закінчення терміну дії паспорта (24.08.2025) так і після вказаної дати позивач не була позбавлена можливості виїхати з території України до російської федерації чи до третьої країни, яка надає консульські послуги, за визначеною законодавством процедурою, де мала можливість поновити свій паспортний документ, та повернутись до України.
Проте позивач самоусунулась від виконання свого обов`язку, визначеного ч. 22 ст. 4 Закону України № 3773-VI, в зв`язку з чим її правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП.
Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку щодо безпідставності заявлених позовних вимог та необхідності відмови у їх задоволенні.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 271, 286 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та регулятивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 18.05.2026.
Суддя         Ольга Валеріївна Швець
18.05.2026