КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2026 року м. Київ справа №320/59837/24
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (далі – відповідач 1), в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо відмови у проведенні повторного медичного огляду ОСОБА_1 з урахуванням належних медичних досліджень слуху;
- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 щодо проведення медичного огляду з урахуванням медичних досліджень слуху та ухвалити постанову відповідно до п.п. 2.3.3 - 2.3.5 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд постанови військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 (оформленої у формі довідки № 3942 від 13.07.2024 року) до Центральної військової лікарської комісії та призначити проведення повторного медичного огляду. Однак, отримав відмову викладену листом від 10.10.2024. Такі дії вважає протиправними, оскільки позивач не ставив вимогу визнання його непридатним до військової служби чи оскарження медичних висновків, оскільки це є виключною компетенцією Центральної військово-лікарської комісії та інших відповідних медичних органів, які мають дискреційні повноваження для визначення ступеня придатності військовослужбовця до служби. Представник вважає, що ЦВЛК повинна була за результатом розгляду заяви винести встановлену чинним законодавством постанову.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень. Вказує, що при розгляді звернень громадян (у тому числі і військовослужбовців) ЦВЛК ЗСУ керується ЗУ «Про звернення громадян» та Положенням №402. Скарга представника позивача була розглянута ЦВЛК і на неї листом надана відповідь у відповідності до ЗУ «Про звернення громадян» та відмовлено у перегляді постанови військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , підстав для перегляду постанови оформленої у формі довідки № 3942 від 13.07.2024 року, немає. Позивачу надано відповідь із роз`ясненнями, у яких, серед іншого, було надано оцінку оскаржуваним Позивачем рішенням ВЛК та повідомлено про відсутність підстав для проведення повторного медичного огляду, а також запропоновано алгоритм дій у разі погіршення стану здоров`я.

ІІІ. Заяв (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
06.06.2025 відповідачем до суду поданий відзив на позовну заяву.
Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 2 статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини. 
ОСОБА_1 згідно з Указом Президента України № 69/22 «Про загальну мобілізацію» 24.02.2022 року призваний до Збройних Сил України і проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
12 липня 2024 року військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 був проведений медичний огляд позивача, результати якого було оформлено у формі довідки №3942 від 13.07.2024 та встановлено діагноз: «НК 025: Наслідки ВТ (05.12.2023): вогнепального осколкового наскрізного поранення верхньої третини правого передпліччя з вогнепальним крайовим переломом верхньої третини променевої кістки у вигляді післявогнепальних рубців правого передпліччя без порушення функції, консолідованого перелому правої променевої кістки без порушення функції (Т92). Сторонні тіла (металеві осколки) м`яких тканин правого передпліччя; акубаротравми без пошкодження барабанних перетинок у вигляді лівобічної змішаної туговухості із середньо-тяжким порушенням слуху та нормальним слухом на праве вухо з цефалгічним, астеновегетативним синдромами з незначним порушенням функції (Т70.190). Травма тяжкого ступеня (згідно наказу МОЗ № 70 від 04.07.2007).Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. (Довідка про обставини травми № 642/4321 від 24.12.2023 видана командиром в/ч НОМЕР_2 ).Хронічний гастродуоденіт, ремісія без порушення функції (К29).Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.На підставі статтей 52-в, 78-в, 75-в графи II Розкладу хвороб та графи З ТДВ придатний до служби у десантно-штурмових військах.
З вказаним висновком військово-лікарської комісії позивач не погодився, оскільки під час медичного огляду не було проведено належного дослідження слуху, що передбачає багаторазові дослідження (не менше трьох) для точного визначення ступеня порушення слуху та його впливу на здатність виконувати бойові завдання.
01.08.2024 позивач оскаржив до військово-лікарської комісії року рішення військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2024 року щодо визначення його придатності до військової служби за станом здоров`я з необхідністю повторного медичного огляду та детальнішого дослідження слуху до 18 регіональної військово-лікарської комісії.
Листом №904-з від 05.09.2024 року 18 регіональною військово-лікарською комісією повідомлено про розгляд скарги ОСОБА_1 на постанову військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2024 року щодо визначення його придатності до військової служби за станом здоров`я. Було прийнято рішення про придатність ОСОБА_1 до військової служби відповідно до статей 52-6, 78-6, 75-6 графи II Розкладу хвороб до служби у десантно-штурмових військах.
09.09.2024 року представником позивача подано скаргу до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України. У скарзі заявлено вимогу скасувати постанову військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 (оформлену у формі довідки №3942 від 13.07.2024 р.) та призначити повторний медичний огляд із проведенням додаткових досліджень слуху.
Листом №598/9/22822 від 10.10.2024 Центральна військово-лікарська комісія повідомила, що за результатами розгляду скарги: підстав для скасування постанови ВЛК військової частини НОМЕР_1 про ступінь придатності до військової служби та проведення солдату ОСОБА_1 повторного медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби, на теперішній час немає.
Вважаючи протиправним рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (оформлене листом від 10.10.2024) щодо відмови у проведенні повторного медичного огляду, оскільки воно не відповідає вимогам належного медичного дослідження, що має здійснюватися при визначенні ступеня придатності до військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків. 
Так, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232).
Згідно з ч.1 ст.1 Закону №2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Як встановлено ч.3 ст.1 Закону №2232 військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів ( п. 1.2 розділу І Положення № 402)
Згідно з пунктом 2.1 Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК).
Відповідно до пункту 2.4.10 Положення №402 постанова ВЛК може бути оскаржена у до ВЛК вищого рівня, ЦВЛК або у судовому порядку.
Таким чином, постанова ВЛК, яка видана позивачу та оформлена довідкою №3942 від 13.07.2024, може бути оскаржена до Центральної військово-лікарської комісії.
Як слідує із матеріалів справи та не заперечується сторонами, до скарги, поданої до ЦВЛК, позивачем було додано медичну документацію із встановленими діагнозами захворювань.
З оскаржуваного рішення відповідача не вбачається здійснення повного та всебічного аналізу з врахуванням всіх медичних показників щодо стану здоров`я позивача, зокрема, згідно з результатами обстежень, здійснених під час процедури його медогляду і наявних захворювань.
Разом із тим, суд зазначає, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Таким чином, надання оцінки діагнозу позивача на предмет правильності поставленого діагнозу, наявність тих чи інших хвороб та їх оцінка за розкладом, виходить за межі судового розгляду, а означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2020 по справі №810/5009/18.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, а тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у від 13.06.2018 по справі №806/526/16.
Як вже було зазначено вище та передбачено Положенням №402, особа, яка не погоджується з висновком ВЛК, може оскаржити його до Центральної військово-лікарської комісії, надати додаткові данні чи матеріали обстеження та обґрунтування.
Водночас, суд наголошує, що правовідносини, які виникли між сторонами цього спору, не можуть врегульовуватись Законом України «Про звернення громадян», як на тому наполягає відповідач.
Так, за приписами частини першої статті 1 ЗУ «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. У статті 3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша).
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства (частина друга).
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Клопотання письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (частина третя).
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (частина четверта).
Вивчивши скаргу позивача від 09.09.2024 року, суд зазначає, що вона не підпадає під жодне вищенаведене визначення та не є зверненням в розумінні Закону №393/96-ВР з питань військово-лікарської експертизи, а є скаргою, в якій ОСОБА_1 , не погодившись із висновком військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 оформлено у формі довідки №3942 від 13.07.2024, оскаржує його в порядку, передбаченому Положенням №402 до ЦВЛК, що дає підстави для висновку, що процедура розгляду такої заяви повинна проводитись у відповідності до цього нормативного акту, а не у порядку, що передбачений Законом №393/96-ВР.
Водночас суд звертає увагу на те, що скарга позивача від 09.09.2024 про незгоду з висновками ВЛК, викладеними в довідці №3942 від 13.07.2024, оскаржується ним у порядку, передбаченому Положенням № 402, до ЦВЛК.
Так відповідно до п.п. 2.3.4. пункту 2.3 Положення 402 ЦВЛК (серед іншого) має право направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд, військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів; запитувати від закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
При цьому, приписами пунктів 2.1., .2.2 Положення №402 визначено, що ЦВЛК є штатною військово-лікарською установою яка приймає постанови, що є обов`язковими для штатних та позаштатних ВЛК. 
У свою чергу п 2.3.5. Положення №402 передбачено, що постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку. 
З системного аналізу вищенаведених приписів Положення №402, на переконання суду, ЦВЛК при розгляді заяви/скарги на рішення ВЛК свій висновок повинна оформлювати не листом, а вмотивованою постановою з викладенням усіх обставин, аргументів, наданням оцінки встановленому діагнозу ВЛК на підставі медичної документації.
Враховуючи викладене, суд наголошує на тому, що ЦВЛК в силу своїх дискреційних повноважень повинна була розглянути скаргу позивача про перегляд постанови ВЛК в розрізі встановлених позивачу діагнозів у сукупності з обстеженнями та за результатами такого розгляду прийняти відповідну постанову про правомірність/неправомірність висновку ВЛК, або ж належно аргументувати неприйняття доводів позивача.
Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3) - пункт 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення №402.
Відсутність належним чином оформленої постанови ЦВЛК про перегляд постанови ВЛК свідчить, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, що свідчить про протиправну бездіяльність.
Саме постанова ЦВЛК є актом індивідуальної дії, який в подальшому скаржник може оскаржити у відповідності до пункту 2.3.5 Положення № 402 та є підставою для перегляду її в судовому порядку.
Отже, у даних спірних правовідносинах має місце протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Саме постанова ЦВЛК є актом індивідуальної дії, який в подальшому заявник може оскаржити у відповідності до п. 2.3.5. Положення 402 та є підставою для перегляду її в судовому порядку. 
Наведені обставини у сукупності свідчать про поверховість проведеного ЦВЛК розгляду скарги позивача та необґрунтованість прийнятих висновків, а вказана розбіжність не може бути усунута судом.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 від 09.09.2024 розглянута відповідачем не у відповідності по приписів Положення №402, що дає підстави для задоволення позовних вимог у цій частині та зобов`язання ЦВЛК розглянути скаргу та прийняти відповідну постанову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач у спірних правовідносинах не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, допустив протиправну бездіяльність щодо позивача й порушив права та законні інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

VІ. Судові витрати.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо нездійснення у встановленому законом порядку розгляду скарги ОСОБА_1 про оскарження постанови ВЛК військової частини НОМЕР_1 (оформленої у формі довідки № 3942 від 13.07.2024 року).
Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України (01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 16, код ЄДРПОУ 08356179) розглянути заяву (скаргу) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про оскарження постанови ВЛК військової частини НОМЕР_1 (оформленої у формі довідки №3942 від 13.07.2024 року), з прийняттям постанови відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.