ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2026 року м. Дніпро Справа №904/5471/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі: головуючого судді Мартинюка С.В. (доповідач у справі), 
суддів: Золотарьової Я.С., Фещенко Ю.В. 
секретар судового засідання: Рибалка Г.Д.
представники сторін:
від скаржника: Препелиця Ю.В. (адвокат);
від боржника: Перепелиця Т.В. (адвокат)
інші учасники справи в судове засідання не з`явились.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про попереднє судове засідання  у справі про банкрутство (суддя Камша Н.М.), повний текст складено 04.05.2026, та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про визнання грошових вимог ОСОБА_1  (суддя Камша Н.М.), повний текст складено 04.05.2026 
у справі №904/5471/25
за заявою ОСОБА_2 , м. Дніпро
про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), введено процедуру реструктуризації боргів та призначено керуючим реструктуризацією боргів боржника арбітражного керуючого Медведеву Ксенію Олегівну (свідоцтво №1982 від 15.11.2024). 
30.10.2025 на офіційному веб - сайті судової влади України опубліковано оголошення №77572 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) для заявлення кредиторських вимог. 
08.12.2025 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява від 26.11.2025 ОСОБА_1 , м. Дніпро про визнання грошових вимог до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на суму 600 000,00 грн. 
В обґрунтування заявлених грошових вимог до боржника ОСОБА_1 зазначає, що між ним та ОСОБА_2 укладено Договір позики від 09.01.2024. Проте станом на момент звернення з відповідною заявою, боржницею не повернуто заявнику грошові кошти у розмірі 600 000,00 грн. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ОСКАРЖУВАНОГО СУДОВОГО РІШЕННЯ У СПРАВІ
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі №904/5471/25 визнано грошові вимоги ОСОБА_1 , м. Дніпро до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на суму 6 056,00 грн. - позачергово, на суму 600 000,00 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі №904/5471/25 завершено попереднє засідання, за результатами якого внесено до реєстру вимоги кредиторів ОСОБА_2 вимоги наступних кредиторів:
- АТ КБ "ПриватБанк" на суму 4 844,80 грн. - позачергово, на суму 50 917,68 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів; 
- АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" на суму 4 844,80 грн. - позачергово, на суму 209 010,35 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів; 
- АТ "Перший Український Міжнародний Банк" на суму 4 844,80 грн. - позачергово, на суму 126 489,93 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів; 
- АТ "Універсал Банк" на суму 4 844,80 грн. - позачергово, на суму 40 567,47 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів; 
- АТ "АКЦЕНТ - БАНК" на суму 4 844,80 грн. - позачергово, на суму 422 748,37 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів (без права вирішального голосу на зборах кредиторів), на суму 778,81 грн. - 3 черга задоволення вимог кредиторів;
- ОСОБА_1 , м. Дніпро на суму 6 056,00 грн. - позачергово, на суму 600 000,00 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів; 
- ГУ ДПС у Дніпропетровській області на суму 4 844,80 грн - позачергово, на суму 21 549,36 грн - 2 черга задоволення вимог кредиторів (без права вирішального голосу на зборах кредиторів) та на суму 2 111,92 грн - 3 черга задоволення вимог кредиторів. 
Судове рішення мотивоване тим, що встановлені обставини справи підтверджують ймовірну наявність у кредитора коштів для укладення договору позики на суму 600 тис. грн. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погодившись із зазначеними ухвалами, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", в якій просить:
- ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про попереднє судове засідання у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 № 904/5471/25 в частині внесення до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_2 грошових вимог ОСОБА_1 на суму 6 056,00 грн та на суму 600 000,00 гривень скасувати та винести постанову, якою грошові вимоги ОСОБА_1 на суму 6 056,00 грн та на суму 600 000,00 гривень відхилити повністю;
- ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про визнання грошових вимог ОСОБА_1 на суму 6 056,00 грн та на суму 600 000,00 гривень скасувати. 

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення.
У поданій скарзі Скаржник посилається на те, що грошові вимоги, подані ОСОБА_1 , заявлені з метою штучного створення кредиторської заборгованості боржника; протягом року ОСОБА_1 не здійснював дій для стягнення грошових коштів; боржниця не подала доказів сплати процентів, а кредитор їх не вимагав. 
Крім того, АТ "Банк Кредит Дніпро" зазначає, що матеріали справи не містять докази виконання позичальником умов договору, а саме доказів надання в позику грошових коштів на суму 600 000, 00 грн. 

УЗАГАЛЬНЕНИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позиція АТ "АКЦЕНТ-БАНК"
У поданому 18.06.2026 відзиві на апеляційну скаргу АТ "АКЦЕНТ-БАНК" просить суд задовольнити апеляційну скаргу та скасувати відповідні ухвали суду.
В обґрунтування заявленої позиції кредитор зазначає, що протягом майже року ОСОБА_1 не вчиняв жодної дії на примусове стягнення заборгованості в розмірі 600 000,00 гривень та стягнення процентів. Ним не надано до суду доказів про вчинення примусового стягнення заборгованості. 
Окрім того АТ "АКЦЕНТ-БАНК" посилається на те, що на сайті «Судова влада» відсутня інформація про наявність судового провадження стосовно позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 600 000,00 гривень. 
Кредитор також вважає, що на підтвердження грошових вимог ОСОБА_1 , матеріали справи не містять докази виконання позичальником договору позики, а саме доказів надання в позику грошових коштів на суму 600 000,00 гривень.
Позиція ОСОБА_1 .
У поданому 19.06.2026 відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.
В обґрунтування заявленої позиції ОСОБА_1 зазначає, що позиція Скаржника ґрунтується переважно на припущеннях та суб`єктивній оцінці обставин справи, тоді як законність і обґрунтованість Оскаржуваних ухвал підтверджуються матеріалами справи та наведеними Заявником доводами.
Заявник посилається на положення статей 1046 та 1047 ЦК України, зокрема на те, що для підтвердження укладення договору позики між фізичними особами та передачі грошових коштів достатньо самого договору позики.
ОСОБА_1 зазначає, що за змістом п. 3.1. Договору позики вбачається, що факт отримання позики позичальником підтверджується власноручним підписом на даному договорі позики.
Окремо Заявник зауважує, що відсутність судових спорів або письмових претензій протягом певного періоду не свідчить та не може свідчити про відсутність боргу чи фіктивність правовідносин, а пояснюється виключно обраним кредитором способом поведінки, спрямованим на врегулювання питання у добровільному порядку.

РУХ СПРАВИ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Мартинюка С.В. (доповідач), судді – Золотарьової Я.С., Фещенко Ю.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про попереднє судове засідання у справі про банкрутство та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про визнання грошових вимог ОСОБА_1 у справі №904/5471/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 24.06.2026. 
18.06.2026 до суду через систему "Електронний суд" від АТ "АКЦЕНТ-БАНК" надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заявник просить суд задовольнити апеляційну скаргу та скасувати відповідні ухвали.
19.06.2026 до суду через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заявник заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ
09.01.2024 між ОСОБА_1 (далі - позикодавець) та ОСОБА_2 (далі - позичальник) укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі 600 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику в обумовлений цим договором строку. 
Позика надається на 12 місяців з моменту отримання позичальником грошової суми (п.2.1. договору позики від 09.01.2024). 
Позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо перед підписанням сторонами цього договору готівкою для власних потреб позичальника. Факт отримання позики позичальником підтверджується власноручним підписом на даному договорі позики (п.3.1. договору позики від 09.01.2024). 
Матеріалами грошових вимог підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець та є директором ПП "АЗОВМОНТАЖ". На підтвердження доходів кредитором як ФОП подано податкові декларації платника єдиного податку за 2022-2024 роки, а також довідку від ГУ ДПС у Дніпропетровській області за 2021 - 2024 роки. Податковою декларацією за 2022 рік підтверджується отримання доходу у сумі 750 тис. грн., за 2023 рік - 900 тис. грн., за 2024 рік - 850 тис. грн. доходу. 
У відповіді №3107/5/99-00-12-04-02-05 від 09.03.2026 на запит Господарського суду Дніпропетровської області Державна податкова служба України повідомила, що ОСОБА_1 є платником податку третьої групи та згідно наявної інформації в інформаційно - комунікаційній системі ДПС, ФОП ОСОБА_1 задекларував за 2022 рік обсяг доходу у сумі 750 000,00 грн. та за 2023 рік - 900 000,00 грн. 
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого та виплаченого доходу за період з січня 2022 по грудень 2023 загальна сума нарахованого доходу ОСОБА_1 склала 4 957 680,24 грн., виплаченого 2 860 663,67 грн. 

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ І ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.
В той же час, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Нормами ст. 527 ЦК України унормовано, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.
Положення ст. 525 ЦК України передбачають недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання, зокрема визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 Цивільного кодексу України). 
Аналізуючи норми статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України, апеляційний суд зазначає, що для підтвердження укладення договору позики між фізичними особами та передачі грошових коштів достатньо самого договору позики. 
Також чинне законодавство не встановлює обов`язкових вимог для сторін щодо додаткової наявності інших документів ніж договір позики на підтвердження передання грошових коштів.
В свою чергу, колегія суддів звертає увагу сторін на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в укладеному Договорі позики від 09.01.2024 узгодили, що позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо перед підписанням сторонами цього договору готівкою для власних потреб позичальника. Факт отримання позики позичальником підтверджується власноручним підписом на даному договорі позики. 
Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про те, що відсутність додаткових доказів передачі предмету позики між Сторонами не свідчить про відсутність доказів виконання позичальником договору позики.
Слід зауважити, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Як передбачено ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2021 у справі № 814/803/17 зазначила, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18).
З огляду на правовий висновок Верховного Суду, наведений в постановах від 29.03.2018 у справі № 916/4644/15 та від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18 обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено на кредитора.
У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі № 904/2394/18 наголошено на тому, що на стадії звернення кредитора з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.
Верховний Суд у постанові від 26.07.2022 у справі № 904/4608/21 зауважив, що заяви з кредиторськими вимогами судам слід розглядати із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. 
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 08.04.2021 у справі № 904/4262/17 використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання детального правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредитора до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника.
У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.
Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд також у постановах від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 11.02.2020 у справі № 904/8484/16, від 07.08.2019 у справі №922/1014/18. 
Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18). 
Грошові вимоги у справі про банкрутство можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (правові висновки, зроблені в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, від 13.10.2021 у справі № 904/2104/19). 
Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).
Наведені висновки кореспондуються із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 27.03.2018 у справі № 909/453/16, а також у постановах від 23.04.2019 у справі №910/21939/15, від 27.07.2020 у справі №904/2104/19 (п. 21) про те, що тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається саме на кредитора.
Відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 01.03.2023 у справі №902/221/22) «задля унеможливлення загрози визнання господарським судом фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, на кредитора-фізичну особу, як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки, покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування у разі виникнення вмотивованих сумнівів сторін у справі про неплатоспроможність фізичної особи щодо обґрунтованості вимог такого кредитора». 
Стаття 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), ніж не були (див. постанови Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 914/2385/20, від 08.11.2022 у справі № 910/3202/20). 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про наявність стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (див. постанову Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 910/3603/21).
В свою чергу, матеріали справи не містять доказів виконання ОСОБА_2 умов договору в частині повного та своєчасного розрахунку та дана обставина підтверджується Боржником. 
Колегія суддів зазначає, що надані до суду відомості щодо майнового стану ОСОБА_1 підтверджують отримання ОСОБА_1 доходів за період 2022-2023 років, що свідчить про співмірну можливість останнім укладати відповідний договір позики, що спростовує припущення АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО».
Окремо колегія суддів апеляційного суду зауважує, що вибір способу захисту порушеного права належить виключно кредитору. 
Апеляційний суд виснує про те, що відсутність судових спорів або письмових претензій протягом певного періоду сама по собі не свідчить та не може свідчити про відсутність боргу чи фіктивність правовідносин, а пояснюється виключно обраним кредитором способом поведінки.
За таких умов, колегія суддів вважає більш вірогідними обставини, на які посилається кредитор.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про попереднє судове засідання у справі про неплатоспроможність та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про визнання грошових вимог ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про попереднє судове засідання у справі №904/5471/25 про неплатоспроможність - залишити без змін.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про визнання грошових вимог ОСОБА_1 у справі №904/5471/25 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 06.07.2026. 

Головуючий суддя С.В. Мартинюк

Суддя Я.С. Золотарьова

Суддя Ю.В. Фещенко