ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

28 травня 2026 року	Справа №160/5835/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , дислокується у АДРЕСА_2 , розрахунковий рахунок НОМЕР_4 , відкритий в УДКСУ у м. Київ, МФО 820172) суму завданих збитків державі внаслідок безпідставного набуття коштів у розмірі 342 535,95 (триста сорок дві тисячі п`ятсот тридцять п`ять гривень, 95 копійок).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок самовільного залишення відповідачем військової частини, що встановлено на підставі проведеного службового розслідування, здійснено перерахунок грошового забезпечення, внаслідок чого утворилася переплата, за стягненням якої у судовому порядку звернувся позивач.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 16.03.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) учасників справи, встановив сторонам строки для надання заяв по суті справи.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 20.05.2026 витребував від Військової частини НОМЕР_1 копії доказів направлення матеріалів службового розслідування щодо ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань про вчинення ним правопорушення щодо самостійного залишення частини та результати такого направлення.
На виконання вимог суду позивачем надані витребувані судом докази.
Відповідач відзив на позов не надав.
Ухвалу про відкриття провадження у справі надіслано на його адресу реєстрації, однак вона повернулась на адресу суду не врученою, з відміткою пошти: «за закінчення встановленого терміну зберігання». 
Згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» від 05 березня 2009 року №270 (зі змінами та доповненнями), поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі неможливості їх вручення, у тому числі, у разі закінчення встановленого терміну зберігання.
Відповідно до ч. 8, 11 ст. 126 КАС України, вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи.
Розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
До того ж, відповідно до п. 4 ч.6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Отже судом здійснено всі необхідні заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив таке.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 28.02.2022 № 59 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини з 28.02.2022 та поставлено на всі види забезпечення, у тому числі грошове. 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 30.09.2022 № 273 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув на лікування поза розташуванням військової частини з 30.09.2022. 
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_5 від 30.11.2024 №454 «Про результати службового розслідування», затверджені результати службового розслідування, призначеного з метою уточнення причин та умов, що призвели до неповернення після лікування до військової частини НОМЕР_5 , а також встановлення ступеня вини, колишнього командира відділення - командира машини 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_5 , старшого сержанта ОСОБА_1 ,
За результатами проведеного службового розслідування, встановлено факт самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини з 22.10.2022. Зокрема, в ході службового розслідування встановлено, що колишній командир відділення командир машини 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_5 старший сержант ОСОБА_1 30.09.2022 року, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 30.09.2022 року №273 вибув на лікування після поранення до військової частини НОМЕР_6 . Відповідно відповіді від 31.10.2024 року №591/2976 на запит військової частини НОМЕР_5 від 28.10.2024 року №5610 старший сержант ОСОБА_1 надійшов 30.09.2022 року на етап медичної евакуації військової частини НОМЕР_6 . Після обстеження та отримання необхідної медичної допомоги був переведений 30.09.2022 року до Військово-медичного клінічного центру Східного регіону м. Дніпро. Згідно відповіді військової частини НОМЕР_7 від 07.11.2024 року №555/33861 на запит військової частини НОМЕР_5 від 03.11.2024 року №5782 старший сержант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «МКЛ №16» ДОР з 30.09.2022 року по 21.10.2022 року. Копії документів до військової частини НОМЕР_5 старшим сержантом ОСОБА_1 не було надано. На місце тимчасового розташування 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_5 в АДРЕСА_3 старший сержант ОСОБА_1 після виписки після лікування в КНП «МКЛ №16» ДОР не повернувся. Будь яких документів підтверджуючих законність своєї відсутності на військовій службі не надав. Зброя та інвентарне майно військовослужбовця знаходяться в підрозділі. Теперішнє місцезнаходження старшого сержанта ОСОБА_1 не відоме.
Відповідно до директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Сухопутних військ Збройних Сил України №Д-3/дск від 18.01.2015 військова частина польова пошта - НОМЕР_8 з 15.03.2015 підпорядкована командиру військової частини НОМЕР_9 . Відповідно до директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Сухопутних військ Збройних Сил України №Д-20/дск від 24.12.2015 військова частин польова пошта - НОМЕР_8 з 29.02.2016 закріплено умовне найменування мирного часу військова частина НОМЕР_5 . 
Відповідно до директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2025 № Д-321/78/дск, директиви Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ” від 13.06.2025 № Д-38/дск, військові частини, які перебували на окремому штаті та в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 з 25.08.2025 року - переформовані у військову частину НОМЕР_1 , з анулюванням їх коду в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.08.2025 № 1068 «Про проведення додаткових організаційних заходів у військовій частині НОМЕР_1 в 2025 році» військову частину НОМЕР_5 переформовано у військову частину НОМЕР_1 .
Пунктом 2 цього наказу заступників, начальників родів військ і служб, командирів підрозділів зобов`язано, зокрема, організувати роботу внутрішніх перевірочних комісій по всіх службах з метою перевірки наявності, стану озброєння, техніки та інших матеріальних засобів частини. У разі виявлення фактів нестач або розукомплектування техніки провести службові розслідування і прийняти рішення стосовно виявлення винних службових осіб. На підставі матеріалів службового розслідування видати накази по військовій частині про притягнення до дисциплінарної і матеріальної відповідальності винних осіб. Суму збитків занести в книгу нестач і здійснити контроль ходу їх відшкодування.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.08.2025 № 240 військовослужбовець вважається таким, що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 з 25.08.2025.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.11.2025 № 4490 призначено проведення службового розслідування за фактом ймовірної переплати грошового забезпечення та додаткової винагороди старшому сержанту ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_5 ) ймовірна сума переплати якому становить 342 535,95 грн та доручити його проведення начальнику групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_9 капітану ОСОБА_3 .
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.12.2025 № 2023 «Про результати службового розслідування» службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 4490 вiд 28.11.2025 за фактом встановлення причин та умов, що сприяли ймовірній переплаті грошового забезпечення та додаткової винагороди старшому сержанту ОСОБА_4 , який перебуває у розпорядженні командира вiйськової частини НОМЕР_1 (колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_5 ), вважається завершеним.
За результатами службового розслідування встановлено, що сума прямої дійсної шкоди інтересам військової частини НОМЕР_1 в розмірі 342 535,95 (триста сорок двi тисячi п`ятсот тридцять п`ять гривень, 95 копiйок) підтверджена та підлягає стягненню за рахунок винної особи - старшого сержанта OBЧIHHIKOBA Iвана Вiкторовича, вiдповiдно до ст. 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі.
Згідно повідомлення про кримінальне правопорушення від 30.11.2024 № 6362, Військокою частиною НОМЕР_5 (де на той час перебував у складі відповідач) повідомлено ТУ ДБР розташованого у місті Краматорськ про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, по факту самовільного залишення військової частини.
Згідно довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення у Військовій частині НОМЕР_5 за період з жовтня по грудень 2022 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено 342535,95 грн грн грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою №168, виходячи із розрахунку 10000,00 грн на місяць. 
26.01.2026 Військовою частиною НОМЕР_1 направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення про необхідність відшкодування суми завданої шкоди у розмірі 342535,95 грн на рахунок Військової частини НОМЕР_1 .
Вказане повідомлення не вручене ОСОБА_1 та повернуто до Військової частини НОМЕР_1 з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання».
Враховуючи, що позивачем у добровільному порядку вказані кошти позивачу не відшкодовані, Військова частин НОМЕР_1 звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 7 Закону України від 03.04.2003 №661-IV «Про Державну прикордонну службу України» визначає Адміністрацію Державної прикордонної служби України як центральний орган виконавчої влади.
Відповідно до абз.4 вступної частини Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут), дія Статуту поширюється на військовослужбовців Державної прикордонної служби України.
Статті 11, 12, 16 Статуту зобов`язують кожного військовослужбовця сумлінно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, доповідати безпосередньому начальнику про все, що трапилось, та виконувати службові обов`язки в обсязі, визначеному посадою.
Правові засади матеріального забезпечення військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
Згідно з абз.1 ч.1 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України врегульовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 (далі - Інструкція №558).
Відповідно до п.4.5.6 розділу IV Інструкції з організації фінансового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації ДПСУ від 07.08.2015 №673 «Про затвердження Інструкції з організації фінансового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України», виплата грошового забезпечення припиняється з дня, наступного за днем самовільного залишення військової частини або нез`явлення на службу без поважної причини. Виплата поновлюється лише після прибуття військовослужбовця на службу та за наявності на те правових підстав.
Отже, з дня самовільного залишення військової частини відповідач втратив право на отримання грошового забезпечення.
Відповідно до п.п.48-1-48-3 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009, для військовослужбовців, які самовільно залишили органи Держприкордонслужби або місця служби, військова служба призупиняється відповідно до ч.2 ст.24 Закону №2232-XII. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються, про що видається наказ начальника органу Держприкордонслужби.
Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX) визначено підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №160-IX, інше майно - нерухоме та рухоме державне майно (крім військового майна, закріпленого за військовою частиною, установою, організацією, закладом), майно, залучене під час мобілізації, а також грошові кошти.
Підпунктом 5 частини першої статті 1 Закону №160-IX, визначено, що пряма дійсна шкода це збитки завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.
Відповідно до ст. 3 Закону №160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 6 Закону №160-IX, особа несе матеріальне відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення.
Статтею 10 Закону №160-IX, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Законом №160-IX прямо не врегульовано порядок відшкодування шкоди у випадку, коли військовослужбовець зарахований у розпорядження командира та знятий з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням військової служби.
Фактично відповідач залишається у списках особового складу військової частини, однак на момент звернення з позовом він не виконує покладених на нього обов`язків військової служби та не отримує грошового забезпечення, з якого можна було б здійснити утримання. 
Статтею 12 Закону №160-IX, визначено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Суд вважає за можливе у спірних правовідносинах застосувати норму статті 12 Закону №160-IX, виходячи із положень ч.6 ст. 7 КАС України, адже, в іншому випадку, інтереси держави як власника бюджетних коштів не будуть захищені. 
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернення в натурі - відшкодувати його вартість.
Пункт 1 ч.1 ст.1215 ЦК України передбачає, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц зазначила, що ст.1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Законодавцем передбачені два винятки з цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доведення наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що виплата грошового забезпечення у сумі 342535,95 грн за період з 22.10.2022 по 31.12.2022 не мала законних підстав, оскільки відповідач у цей час самовільно залишив місце служби і фактично не виконував покладених на нього обов`язків. Відтак зазначені кошти є безпідставно набутим майном у розумінні ст.1212 ЦК України.
Недобросовісність набувача підтверджується висновком службового розслідування від 20.12.2022 та наказом від 22.12.2025 № 2023 про результати службового розслідування, що є достатніми доказами в розумінні ч.1 ст.90 КАС України.
Водночас суд зазначає, що відповідачем не надано доказів відшкодування заборгованості у сумі 342535,95 грн, як і не надано заперечень по суті спору.
Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, такі не підлягають стягненню, оскільки в даній справі не залучалися свідки та не проводились експертизи.
Керуючись ст. 2, 5, 241-246, 255, 295, 297 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , дислокується у АДРЕСА_2 , розрахунковий рахунок UA238201720343190003001090634, відкритий в УДКСУ у м. Київ, МФО 820172) суму завданих збитків державі внаслідок безпідставного набуття коштів у розмірі 342 535,95 (триста сорок дві тисячі п`ятсот тридцять п`ять гривень, 95 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складено 28.05.2026 року.

Суддя Н.Є. Калугіна