ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 711/10413/25		
Провадження № 22-ц/821/733/26		
Категорія: 304000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,

учасники справи:
позивач – фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Черкаси апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – адвоката Каплі Аліни Степанівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2025 року представник ФОП ОСОБА_1 – адвокат Капля А. С. звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Позовні вимоги мотивувала тим, що 02.09.2021 між ТОВ «СК «Гардіан» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № ЕР-205714388, забезпечений транспорт «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 .
26.02.2022 о 09 год. 15 хв. в м. Черкаси по вул. Рябоконя, 148 (АЗС «Перон»), мала місце ДТП, за участю транспортного засобу «ВАЗ 2108», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу VOLKSWAGEN CADDY», д.н.з. НОМЕР_2 .
Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «VOLKSWAGEN CADDY», д.н.з НОМЕР_3 , з вини ОСОБА_2 .
Постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.06.2022 у справі № 711/2120/22 провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Зазначала, що така обставина не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Згідно з умовами Полісу ОСЦПВ № ЕP-205714388, на підставі страхового акту № G-20272-1, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «VOLKSWAGEN CADDY», д.н.з. НОМЕР_4 , складає 2025,23 грн.
Вказувала, що у зв`язку з тим, що відповідач залишив місце ДТП, що підтверджується даними до матеріалів, які були долучені під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , то ТДВ «СК «Гардіан» має право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_2 на суму 2025,23 грн.
14.08.2025 між ТДВ «СК «Гардіан» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір 1/Г про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТДВ «СК «Гардіан» до ОСОБА_2 перейшло до ФОП ОСОБА_1 .
Зазначала, що відбулося процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні, а саме зміни первісного кредитора – ТДВ «СК «Гардіан» на нового кредитора – правонаступника ФОП ОСОБА_1 .
Позивач звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору із вимогою про відшкодування збитків, а саме засобами поштового зв`язку 01.09.2025 простим листом надсилалася вимога про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 2025,23 грн. Відповідач проігнорував дане звернення.
За таких обставин представник позивача просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 2025,23 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, судовий збір в сумі 1211,20 грн та судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що Договору страхування, укладеного між ТОВ «СК «Гардіан» та ОСОБА_2 , позивачем до суду не надано, що не дає можливості суду дослідити умови укладання цього Договору страхування, порядок здійснення виплат, ліміт за завдання шкоди майну та розмір франшизи, для вірного визначення суми виплати ОСОБА_3 , яку у свою чергу позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 .
Суду не надано розрахунок, з якого вбачалися підстави та обґрунтування виплати саме такого розміру страхового відшкодування.
Суду надана частина Договору 1/Г від 14.08.2025 про відступлення права вимоги, яка містить визначення термінів (п.п. 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, 1.1.4, 1.1.5 п. 1.1 р. 1 ), строк дії договору (р. 10), заключні положення (р. 11) та реквізити, адреси та підписи сторін (р. 11).
Відповідно до наданого додатку № 1 до Договору № 1/Г від 14.08.2025 вбачається, що за номером справи G-20272 зазначений страхувальник ОСОБА_2 , дата випадку 26.02.2022, боржник ОСОБА_2 , сума боргу 2025,23 грн.
Суд першої інстанції зазначив, що з наданого доказу суд позбавлений можливості встановити на яких умовах (строки, предмет, ціна тощо) та які саме права вимоги були відступлені (передані) ТОВ «СК «Гардіан» ФОП ОСОБА_1 .
Також це позбавило суд у повній мірі визначити вид укладеного договору та чи містить він елементи різних договорів (змішаний договір), а отже і визначити чи має право позивач звертатись з вимогою до відповідача (наявність відповідної ліцензії на здійснення страхової діяльності та фінансових операцій).
На думку суду, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог, факту набуття права грошової вимоги до відповідача щодо стягнення коштів, які були сплачені ТОВ «СК «Гардіан», та не доведено право звернення до суду позивача саме з такими вимогами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ФОП ОСОБА_1 – адвокат Капля А. С. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду від 19.12.2025 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі. Просить вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 8000,00 грн та витрати по сплаті судового збору.
Представник скаржника звертає увагу на те, що закриття справи із підстав, вказаних у п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була б відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Вказує, що до матеріалів справи додано докази сплати за мінусом франшизи страховиком на ремонт автомобіля потерпілому кошти в сумі 2025,23 грн, а саме платіжне доручення № 168152 від 25.11.2022. 
Таким чином, позивачем доведено підстави та обґрунтування виплати саме такого розміру страхового відшкодування. 
Те, що Акт огляду ТЗ не містить його номеру, дати огляду, хто склав протокол та місця огляду, однак містить всі інші реквізити (характеристики ТЗ, пошкодження ТЗ, складений в присутності потерпілого) не є підставою для відмови у задоволенні позову, більш того відповідач не спростовував обставин складеного акту.
Зазначає, що Договір відступлення права вимоги, передбачає, у даному випадку, перехід права вимоги за регресними зобов`язаннями, а не суброгації, відтак обмежуються виключно правом стягнення коштів, які були оплачені замість завдавача шкоди. 
Однією з основних відмінностей в таких правовідносинах є те, що при відшкодуванні особою шкоди, завданої іншою особою, первісне деліктне зобов`язання (в тому числі і забезпечене відносинами страхування) припиняється, та виникає нове - регресне. 
У новому правовідношенні немає жодних складових правовідносин страхування. Це призводить до того, що право регресної вимоги може переходити не тільки до страхової компанії, а й будь якої іншої особи, яка оплатила кошти за винну особу.
ФОП ОСОБА_1 не здійснювала та не здійснює фінансові послуги, адже за умовами Договору відступлення прав вимоги отримала лише право вимоги виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього Договору, без можливості нарахування додаткових процентів та здійснення інших фінансових послуг, якими був наділений первісний кредитор (відбулося відступлення права вимоги в частині боргу).
Крім того, зазначає, що відповідно до рахунку фактичних витрат вартість допомоги на стадії подачі позову до суду складає 3000,00 грн. 
Вважає, що витрати на надання правничої допомоги, понесені позивачем у розмірі 3000,00 грн на стадії розгляду справи в суді першої інстанції мають бути стягнені з відповідача на користь позивача. 
Разом з цим, відповідно до п. 5.1.4 Договору № 4 про надання правової допомоги від 20.08.2025 за надання правової допомоги на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції не залежно від обсягу її надання (виготовлення документів, участь у судових засідань, тощо) клієнт сплачує адвокату фіксовану суму грошових коштів у розмірі 5000,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 26.02.2022 о 09 год. 15 хв. в м. Черкаси по вул. Рябоконя, 148 (АЗС «Перон»), сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2108», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу VOLKSWAGEN CADDY», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.06.2022 у справі № 711/2120/22 провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 12).
Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 (а.с. 15).
На момент настання ДТП відповідальність транспортного засобу «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована, згідно Полісу ЕР № 205714388 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у ТДВ «СК «Гардіан» (а.с. 24, 69).
17.08.2022 ОСОБА_3 звернувся до ТДВ «СК «Гардіан» із повідомленням про дорожньо-транспорту подію, яка мала місце 26.02.2022 за його участю та ОСОБА_2 (а.с.13).
13.09.2022 ОСОБА_3 звернувся до ТДВ «СК «Гардіан» із заявою, в якій просив оцінити та відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП (а.с. 14).
Відповідно до консультації № 22-D/11/82 від 11.09.2022 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, яка відбулась 26.02.2022, яка виконана оцінювачем ОСОБА_5 , на підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблений висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу VOLKSWAGEN Caddy (державний номер НОМЕР_6 ), внаслідок ДТП станом на 26. 02. 2022, складає 3546,28 грн (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали). До вказаної консультації надані ремонтна калькуляція № 22- D/11/82 від 26.02.2022 та протокол огляду транспортного засобу, фототаблиця (а.с. 17-23).
Відповідно до Страхового акту № G-20272-1 від 25.11.2022 ТДВ «СК «Гардіан» сума страхового відшкодування ОСОБА_3 становить 2025,23 грн (а.с. 16).
Згідно платіжної інструкції № 168152 від 25.11.2022 ТДВ «СК «Гардіан» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 2025,23 грн згідно Страхового акту № G-20272-1 (а.с. 16 зворотній бік).
У матеріалах справи наявна перша та остання сторінки Договору № 1/Г від 14.08.2025 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «СК «Гардіан» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 уклали цей Договір про відступлення права вимоги (а.с. 7)
У додатку № 1 до Договору № 1/Г про відступлення права вимоги від 14.08.2025 наявна інформація щодо № справи – G-20272; страхувальник – ОСОБА_2 ; дата випадку – 26.02.2022; боржник – ОСОБА_2 ; сума боргу – 2025,23 грн (а.с. 8-9).
Відповідно до платіжної інструкції № 200 від 20.08.2025 ФОП ОСОБА_1 оплатила ТДВ «СК «Гардіан» за Договором відступлення права вимоги № 1/Г від 14.08.2025 140542,89 грн (а.с. 10).
Матеріали справи містять вимогу представника ФОП ОСОБА_1 – ОСОБА_6 від 01.09.2025 № G-202720/АК, адресовану ОСОБА_2 , про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 2025,23 грн (а.с. 27).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.
Станом на час ДТП 26.02.2022 до сфери обов`язкового страхування належала цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, згідно зі спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, що втратив чинність 01.01.2025.
Стаття 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV передбачала, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно п.п. «в» п.п. 38.1.1. п. 38.1, ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.04.2004, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Ураховуючи те, що позивач обґрунтовував позов саме п. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відтак звернувся до суду про відшкодування шкоди у порядку регресу до ОСОБА_2 .
У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст. 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
У постанові Верховного Суду від 04.03.2020 в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в дорожньо-транспортній пригоді може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».
Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (постанова Верховного Суду від 29.04.2020 в справі № 686/4557/18).
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.
На підставі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказано: стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
ТДВ «СК «Гардіан», як страховик винної особи, виконав свої зобов`язання за Полісом № 205714388, здійснивши відшкодування завданих збитків ОСОБА_3 на суму 2025,23 грн.
Натомість вимоги у спірних правовідносинах пред`явлені позивачем ФОП ОСОБА_1 , як новим кредитором, який отримав право вимоги на підставі Договору від ТДВ «СК «Гардіан», до відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог, оскільки позивачем не доведено факту набуття права грошової вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення коштів, які були сплачені ТДВ «СК «Гардіан».
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду наступне.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
У ч. 1 ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Водночас законодавство не встановлює вимог до цих документів, зокрема не визначає, що первісний кредитор у зобов`язанні має передати новому кредиторові винятково оригінали документів, які засвідчують права, що передаються, а так само не передбачає, що невиконання цього обов`язку має наслідком недійсність договору про відступлення права вимоги.
Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватися з урахуванням обмежень, встановлених приписами глави 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (п. п. 56, 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18).
Сутність договору відступлення права вимоги полягає у домовленості про те, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений для первісного кредитора договором, за яким виникло таке зобов`язання. Заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу до припинення зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16.03.2021 у справі № 906/174/18 (пункт 62) та від 08.06.2021 у справі № 346/1305/19 (пункт 34) уточнила правовий висновок, викладений у постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, зазначивши, що відступлення права вимоги за договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ, якщо таке відступлення відбулося у процедурі позбавлення фінансової установи ліцензії та виведення її з ринку банківських послуг.
Відступлення права вимоги (цесія) - це саме факт заміни особи у зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Отже, приписи ЦК України (зокрема, про відступлення права вимоги) повинні застосовуватися саме до відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни тощо), правовим результатом якого є цесія. Вади предмета договору не можуть впливати на дійсність договору. Це правило застосовується до всіх договірних зобов`язань.
Тож відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними договору, який може бути визнаний недійсним у разі наявності передбаченої законом підстави. 
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19 (провадження № 14-202цс21).
Судом встановлено, що до матеріалів справи долучено першу та останню сторінку Договору № 1/Г про відступлення права вимоги від 14.08.2025, який укладений між ТДВ «СК «Гардіан» та ФОП ОСОБА_1 , до якого також долучається Додаток № 1 до даного Договору.
Відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що долучені документи, всупереч вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України, не завірені належним чином.
Крім того, з наданої частини Договору не можна встановити предмет Договору та умови переходу права вимоги.
Крім цього, позивачем ненадано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, за обґрунтування неможливості подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, Акту приймання-передачі документації за Реєстром, наведеним у додатку 1 до цього Договору.
Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, висновок суду, що ФОП ОСОБА_1 не доведено право звернення до суду з заявленими вимогами до відповідача, на думку колегії суддів, є обґрунтованим.
Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», § § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування оскаржуваного рішення першої інстанції за доводами апеляційної скарги представника ФОП ОСОБА_1 – адвоката Каплі А. С. відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – адвоката Каплі Аліни Степанівнизалишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 11 червня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко