КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, тел. +380 (044) 207 80 91	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2026 року № 320/57964/25
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю позивача - ОСОБА_1 , представника Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів - Міхеда О.В., представника Офісу Генерального прокурора - Кудіної Т.А., представника Черкаської обласної прокуратури - Стретович М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Офісу Генерального прокурора, Черкаської обласної прокуратури про визнання протиправними рішення, наказу та поновлення на роботі,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Офісу Генерального прокурора , Черкаської обласної прокуратури з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 29 жовтня 2025 року № 492дп-25 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_1 » у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури;
- визнати протиправними та скасувати накази Генерального прокурора від 13.11.2025 № 30-дц та від 18.11.2025 № 31-дц про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури у відповідності до п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру» з 18.11.2025;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Черкаської обласної прокуратури з 18.11.2025;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Черкаської обласної прокуратури з 18.11.2025;
- стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.11.2025 до дня фактичного поновлення на посаді.
Ухвалою суду від 01.12.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Протокольною ухвалою суду від 22.04.2026 судом вирішено задовольнити клопотання представника відповідача та постановлено почати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою суду від 22.04.2026 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 11.05.2026 прибули позивач (у режимі відеоконференції) та представники відповідачів. Позивача свої вимоги підтримав у повному обсязі, висловився про наявність підстав для їх задоволення. Представники відповідачів з позовними вимогами не погодились, просили суд відмовити у їх задоволенні.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що про протиправність спірного рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (КДКП) від 29 жовтня 2025 року №492дп-25 про накладення дисциплінарного стягнення та наказів Генерального прокурора від 13.11.2025 № 30-дц та від 18.11.2025 № 31-дц про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення прокурора ОСОБА_1 , оскільки під час дисциплінарного провадження не встановлено та не підтверджено порушення позивачем пп. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру». Пояснюється, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності стало неприбуття ним до медичного закладу для проходження обстеження на підтвердження групи інвалідності, що не відповідає дійсності. Позивач звернув увагу, що вказана потреба, на думку КДКП, виникла через резонанс, викликаний публікацією у жовтні 2024 року в засобах масової інформації про викриття на незаконному збагаченні голови Хмельницької обласної МСЕК. Згодом широкого розголосу в медіа набули повідомлення про випадки незаконного встановлення груп інвалідності прокурорам Хмельницької області, що свідчило про можливі корупційні ризики, у зв`язку із чим наявне досудове розслідування у кримінальному провадженні №42024000000001166 від 21.10.2024. Проте, як стверджує позивач, його визнано інвалідом ІІ групи 26.04.2018, тобто задовго до повномасштабного вторгнення та введення в дію правового режиму воєнного стану, зробити висновок про його причетність до досліджуваних обставин не представляється можливим. Окрім цього, позивач покликається на те, що у відповідності до вимог чинного законодавства, особи, інвалідність яким встановлена без зазначення строку проведення повторного огляду, проходять оцінювання повсякденного функціонування за власним бажанням або за рішенням суду та наголошує, що органом досудового розслідування, прокурорами у кримінальних провадженнях чи судом, ОСОБА_1 не вручено жодного процесуального документа, складеного з дотриманням вимог КПК України, який би вказував на наявність у нього обов`язку пройти медичне обстеження в умовах ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України». 
Черкаська обласна прокуратура у наданому до суду відзиві вказує про безпідставність доводів позивача та зазначає, що після набутого розголосу в медіа до Черкаської обласної прокуратури неодноразово надходили листи з Офісу Генерального прокурора, в яких містилися списки прокурорів органів прокуратури Черкаської області та графіки, відповідно до яких прокурори мали прибути до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» для проходження обстеження в умовах стаціонару. Пояснює, що саме рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 Офісу Генерального прокурора рекомендовано спільно з іншими правоохоронним органами вжити заходів реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним та іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів. У зв`язку з викладеним за цими фактами до КДКП 17.04.2025 скеровано дисциплінарну скаргу виконувачем обов`язків керівника Черкаської обласної прокуратури про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а саме: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а також, систематичне (два і більше разів протягом одного року) порушення правил прокурорської етики.
До суду від Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів надійшов відзив, змістом якого заперечується проти позовних вимог, з огляду на те, що за реузльтатами розгляду дисциплінарного провадження рішенням Комісії від 29.10.2025 № 492дп-25 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, відповідальність за який передбачено п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», а саме: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) порушення правил прокурорської етики, та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури. У межах дисциплінарного провадження прокурору ОСОБА_1 неодноразово офіційно пропонувалося прибути для проходження обстеження у визначені строки. Йому були направлені чіткі та однозначні повідомлення про необхідність явки, з яких він особисто ознайомлювався під підпис. Незважаючи на це, протягом майже 11 місяців позивач не прибув до медичного закладу, не звертався з проханням про перенесення строків, не надав документального підтвердження існування об`єктивних перешкод у проведенні огляду, чим фактично ухилявся від виконання службової вимоги.
Офіс генерального прокурора проти позову заперечив, у поданому до суду відзиві посилався на те, що у межах кримінального провадження процесуальним прокурором Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора 25.10.2024 доручено Міністерству охорони здоров`я провести перевірку відповідності винесених Медико-соціальною експертною комісією рішень про встановлення працівникам органів Черкаської обласної прокуратури груп інвалідності вимогам нормативно-правових актів шляхом проведення особистого переогляду. Також вказано на необхідність перевірки наявності можливих медичних протипоказань щодо роботи на посадах прокурорів. У зв`язку з цим та наявною інформацією про встановлення ОСОБА_1 . ІІ групи інвалідності безтерміново (довідка до акту огляду МСЕК від 27.04.2018) виконувачем обов`язків керівника обласної прокуратури ОСОБА_2 були скеровані позивачу персональні повідомлення про необхідність прибуття до медичного закладу. За фактами ігнорування повідомлень до КДКП 17.04.2025 скеровано дисциплінарну скаргу виконувачем обов`язків керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_2 про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а саме: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а також, систематичне (два і більше разів протягом одного року) порушення правил прокурорської етики.
Позивачем направлено до суду відповідь на відзиви, згідно змісту якої, ОСОБА_1 наполягає на відсутності у своїх діях складу дисциплінарних проступків, передбачених п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», оскільки оскаржуване рішення КДКП ґрунтується на припущеннях, а не на достатніх фактах. Позивач переконаний, що Відповідачами проігноровано доводи ОСОБА_1 про те, що він жодного разу не відмовлявся від проходження медичного обстеження і досліджень, незважаючи на явну незаконність таких вимог, що фактично дорівнює примушуванню до повторного медичного огляду без належних процесуальних рішень.
Заслухавши позивача, представників відповідачів, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, з травня 2007 року ОСОБА_1 працював в органах прокуратури та з 19.06.2024 займав посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Черкаської обласної прокуратури.
Судом встановлено, що до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів 22.04.2025 надійшла дисциплінарна скарга виконувача обов`язків керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_2 про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. Автоматизованою системою розподілу дисциплінарну скаргу розподілено члену Комісії ОСОБА_3 , яким за результатами її попереднього вивчення 24.04.2025 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-317дс-41дп-25. 
Комісією 04.06.2025 прийнято рішення № 103дп-25 про продовження строку перевірки у дисциплінарному провадженні № 07/3/2-317дс-41дп-25 до 22.07.2025 стосовно прокурора ОСОБА_1 . 
Відповідно до дисциплінарної скарги, прокурору ОСОБА_1 рішенням Черкаської обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 від 27.04.2018 № 122631 встановлено другу групу інвалідності безтерміново, у зв`язку з загальним захворюванням. Офісом Генерального прокурора та керівництвом обласної прокуратури прокурору ОСОБА_1 неодноразово пропонувалось пройти обстеження в умовах стаціонару у ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медикосоціальних проблем інвалідності МОЗ України». Зокрема, відповідно до листа виконувача обов`язків керівника обласної прокуратури від 22.11.2024 ОСОБА_1 запропоновано прибути 25.11.2024 до ДУ «Укрдержндімспі МОЗ України» для проходження медичного обстеження, проте до медичного закладу він не прибув. 
Повторно листами виконувача обов`язків керівника обласної прокуратури від 18.12.2024, 09.01.2025 та від 14.01.2025 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність прибуття до медичного закладу для проходження обстеження з 18.12.2024 до 18.01.2025. Водночас ОСОБА_1 упродовж тривалого часу вказані вимоги Офісу Генерального прокурора та керівництва обласної прокуратури проігнорував та у визначені дати (25.11.2024 та з 18.12.2024 до 18.01.2025) до медичного закладу не прибув, обстеження не пройшов, та ухилився від виконання вищевказаних вимог. 
За таких обставин скаржник вважав, що у діях прокурора ОСОБА_1 вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, передбачені пунктами 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», а саме – вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та систематичне (два і більше разів протягом одного року) грубе порушення правил прокурорської етики. 
Крім того, КДКП під час засідання було встановлено, що вчергове прокурору ОСОБА_1 22.04.2025 під підпис було вручено повідомлення про необхідність його прибуття до медичного закладу для проходження обстеження з 14 квітня до 29 травня 2025 року, яке в черговий раз було ним проігноровано.
За матеріалами проведеної перевірки членом Комісії ОСОБА_3 09.10.2025 складено висновок про наявність дисциплінарного проступку прокурора ОСОБА_1 .
Так, за результатами розгляду дисциплінарного провадження рішенням Комісії від 29.10.2025 № 492дп-25 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, відповідальність за який передбачено п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру» (далі – Закон № 1697-VII), а саме: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) порушення правил прокурорської етики, та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
На підставі вказаного рішення КДКП Генеральним прокурором видано наказ від 13.11.2025 № 30-дц про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури у відповідності до п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», а також наказ від 18.11.2025 № 31-дц про визначення дати звільнення 18.11.2025 у зв`язку із закінченням тимчасової непрацездатності.
Не погоджуючись із рішенням КДКП та наказами Генерального прокурора, позивач звернувся до суду із позовом за захистом порушених прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України регулюється Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII, у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 3 Закону №1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 4 статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зобов`язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема, не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року затверджено Кодекс професійної етики та поведінки прокурорів (із змінами, затвердженими всеукраїнською конференцією прокурорів від 21.12.2018, від 28.08.2021, далі - Кодекс), відповідно до Преамбули якого Кодекс визначає основні принципи, моральні норми та правила прокурорської етики, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою. 
Згідно зі статтею 4 Кодексу професійна діяльність прокурорів ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; поваги до прав і свобод людини і громадянина, недопущення будь-якого виду дискримінації; незалежності та самостійності; політичної нейтральності; презумпції невинуватості; справедливості, неупередженості та об`єктивності; професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури; прозорості службової діяльності, конфіденційності; утримання від виконання незаконних наказів та вказівок; недопущення конфлікту інтересів; компетентності та професіоналізму; доброчесності, зразковості поведінки та дисциплінованості; поваги до незалежності суддів.
Рішенням Ради прокурорів України від 23 листопада 2022 року №36 затверджено Коментар Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів. 
Даний Коментар Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів розроблений згідно з наказом Генерального прокурора від 12.09.2022 №180 у взаємодії з Офісом Генерального прокурора, обласними прокуратурами та за підтримки відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, Тренінгового центру прокурорів України. 
Коментар містить роз`яснення положень Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, ситуативні (ілюстративні) приклади, з урахуванням результатів його практичного застосування, діяльності Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, та судової практики.
Розглядаючи Кодекс та Коментар Кодексу суд зазначає слідуюче.
За статтею 11 Кодексу прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність.
Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.
У разі поширення неправдивих відомостей, які принижують його честь, гідність і ділову репутацію, за необхідності вживає заходів до спростування такої інформації, у тому числі в судовому порядку. Сприяти йому в цьому повинні керівники відповідних прокуратур.
Берегти свою гідність, зокрема професійну, на практиці означає відповідність індивіда вимогам моралі, професійної етики, а також певний рівень моральної культури оточуючих людей, що дозволяє бачити в іншому подібного собі.
Професійна честь потребує від прокурора підтримувати репутацію своєї професії (ділової репутації), захищати інтереси професійної спільноти, до якої він належить.
З наведеного слідує, що вчинення прокурором грубого порушення вимог статей 11 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів полягає у вчиненні дій, які не узгоджуються з усталеними вимогами до професійної компетентності, честі і гідності.
Статтею 16 Кодексу передбачено, що при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури. Порушення службової дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для прокурора і тягнуть за собою передбачену законом відповідальність. 
У Коментарі до вказаної статті 16 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів зауважено, що доброчесність, зразковість поведінки та дисциплінованість є основоположними нормами поведінки прокурорів. Уявлення про останніх формується у більшості громадян крізь призму цих категорій.
Загальне визначення доброчесності зустрічається в Рекомендаціях Ради Організації економічного співробітництва та розвитку (OECD), яка трактує публічну доброчесність як послідовне дотримання та прихильність загальновизнаним етичним цінностям, принципам та нормам з метою відстоювання та забезпечення пріоритету суспільних інтересів над приватними в публічному секторі. Як високу моральну чесноту, чесність визначає доброчесність Великий тлумачний словник сучасної української мови, одночасно характеризуючи доброчесного як такого, що живе чесно, дотримується всіх правил моралі. Вищезазначене свідчить, що доброчесність не правова, а морально-етична, багатогранна категорія, яку навряд чи справедливо обмежувати певним набором елементів. Разом із цим важливо, щоб саме вони були чітко визначені законодавством та мали єдине загальне розуміння.
У цілому етичні норми поширюються на службову сферу, на приватне життя прокурора, включають у себе як правила професійної діяльності в усіх аспектах, так і вимоги спеціального й загального законодавства і моральні засади суспільного життя. Зазначені норми формують стандарт поведінки, яка має бути взірцем законності, справедливості, дисципліни, людяності, порядності, ввічливості, сприяти довірі й повазі суспільства до органів прокуратури і представників цієї професії. Таким чином, при виконанні службових обов`язків прокурорам важливо дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури, а порушення службової дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими.
Під непристойним розуміється все, що виходить за межі загальноприйнятих моральних норм, а отже, непристойною поведінкою є сукупність вчинків, спосіб життя, що виходять за межі загальноприйнятих морально-етичних норм.
Як вбачається зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 9901/19/17, ознаками непристойної поведінки прокурорів можна вважати її компрометуючий (звання прокурора) характер, шкоду (репутації прокурора та авторитету органів прокуратури), наявність наслідків (негативний громадський резонанс). Оскільки саме ці ознаки має встановити дисциплінарний орган, щоб констатувати вчинення прокурором грубого порушення правил прокурорської етики. Дисциплінованість визначається як звичай, уміння дотримуватися дисципліни, а дисциплінований - такий, що незмінно дотримується вимог дисципліни, правил поведінки, організований, витриманий, здійснює свою діяльність на засадах твердої дисципліни.
Таким чином, саме порушення прокурором вимог щодо доброчесності, зразковості поведінки та дисциплінованості можна кваліфікувати як грубе порушення вимог статті 16 Кодексу етики.
За змістом статті 19 Кодексу прокурор має суворо дотримуватись обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних, у тому числі неправомірно втручатися чи здійснювати у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, вплив на службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування чи суддів.
В свою чергу, за статтею 21 Кодексу прокурор діє на підставі закону, неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання. 
Прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, дискредитувати його як представника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс. 
Поза службою поводитися коректно і пристойно. 
У Коментарі до згаданої вище статті 21 Кодексу роз`яснено, що наявність статусу прокурора покладає на особу посилену відповідальність, оскільки така особа є публічною, наділена владою та в очах суспільства представляє інституцію в цілому, а тому недопущення поведінки, що може зашкодити репутації, є однією із головних складових етичності прокурора.
Отже, виконання вимог цієї статті Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, який є профільним нормативно-правовим актом, є прямим обов`язком кожного прокурора так само, як і обізнаність з положеннями цього Кодексу.
У протилежному випадку поведінка прокурора підриває авторитет як самого прокурора, так і органів прокуратури та держави в цілому. Такі дії мають своїм наслідком зростання обурення в суспільстві діями органів влади, провокують соціальні конфлікти.
Також суд зазначає, що розділом IV «Особиста поведінка» Європейських інструкцій з питань етики та поведінки прокурорів (Будапештські принципи), ухвалених Конференцією генеральних прокурорів країн-членів Ради Європи у 2005 році, які згідно з частиною другою статті 3 Кодексу є нормативною базою правового регулювання відносин у сфері професійної етики та поведінки прокурорів, передбачено, що прокурори не повинні в приватному житті компрометувати своєю поведінкою чесність, законність та неупередженість органів прокуратури, мають завжди поважати і дотримуватись закону та поводитися таким чином, щоб збільшувалася суспільна довіра до їх професії.
Відповідно до Модельного кодексу поведінки державних службовців (Рекомендація №R (2000) 10 Комітету Міністрів державам-членам Ради Європи щодо кодексів поведінки державних службовців, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи на 106 сесії 11.05.2000), державний службовець має здійснювати свої повноваження відповідно до закону, і тих законних вимог і етичних стандартів, що стосуються його чи її функцій, завжди поводитись таким чином, щоб була забезпечена віра громадськості у чесність, безсторонність і ефективність публічної влади.
Згідно з Нормами професійної відповідальності та переліком необхідних прав та обов`язків прокурорів, прийнятих Міжнародною Асоціацією прокурорів 23.04.1999, прокурори зобов`язані завжди підтримувати честь та гідність професії, вести себе професійно, відповідно до закону, правилами та етикою їх професії, в будь-який час дотримуватись найбільш високих норм чесності.
Верховним Судом у рішенні від 18.02.2019 у справі № 9901/721/18 наголошено, що правила професійної етики та поведінки прокурорів, є обов`язковими для прокурорів при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою. Прокурор зобов`язаний не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних, у тому числі: вступати у позаслужбові стосунки з метою використання службових повноважень або службового становища. До дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належать, зокрема, протиправні позаслужбові стосунки - використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.
Окрім цього, згідно з Стандартами професійної відповідальності та викладенням основних обов`язків та прав прокурорів, прийнятих Міжнародною Асоціацією прокурорів 23.04.1999, прокурори зобов`язані завжди підтримувати честь та гідність професії, вести себе професійно, відповідно до закону, правил та етики їх професії, в будь-який час дотримуватись найбільш високих норм чесності.
Згідно з пунктом 51 Висновку Консультативної ради європейських прокурорів (КРЕП) від 23 листопада 2018 року № 13 (2018) «Незалежність, підзвітність та етика прокурорів» визначено, що повага до верховенства права зумовлює високі етичні стандарти у поведінці прокурорів та суддів, як під час, так і за межами виконання службових обов`язків, що дозволяє створити у суспільстві довіру до правосуддя. Прокурори діють від імені людей і в інтересах суспільства. Тому вони повинні завжди підтримувати особисту доброчесність і діяти відповідно до закону, справедливо, неупереджено та об`єктивно, поважаючи та дотримуючись основних прав і свобод, включаючи презумпцію невинуватості, право на справедливий суд і принципи рівності сторін, поділ влади та обов`язкову силу остаточних судових рішень. Вони зобов`язані бути вільними від політичного чи іншого впливу.
Згідно з частиною 1 статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав, зокрема: 
вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури (пункт 5);
систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункт 6).
Відповідно, у розділі II Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів викладено основні вимоги до професійної поведінки прокурора і вони майже відтворюють зміст загальних обов`язків прокурора, наведених у ст. 19 Закону № 1697-VII, спеціальних актах законодавства у сфері запобігання корупції та іншого законодавства. Така подібність випливає із засад діяльності прокуратури визначених статтею 3 Закону № 1697-VII та основних принципів професійної етики прокурорів передбачених у ст. 4 Кодексу.
За правилами статей 32, 33 Кодексу професійної етики передбачено, що оцінка дотримання норм професійної етики та поведінки прокурора може проводитися під час дисциплінарного провадження та надаватися при вирішенні питань щодо підвищення по службі, присвоєння класного чину, підготовці характеристик та рекомендацій. Відповідно до Закону України "Про прокуратуру" прокурори зобов`язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу.
Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У разі систематичного (два і більше разів протягом одного року) або одноразового грубого порушення правил прокурорської етики прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Згідно статті 44 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.
За змістом частини 1 та 2 статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.
Згідно пункту 99 Положення про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, прийнятого всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017 у редакції від 27.08.2024 (далі – Положення) після відкриття дисциплінарного провадження член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. 
Повноваження члена органу під час здійснення перевірки визначаються ст. ст. 46, 77 Закону № 1697-VII та Положення.
Згідно з частинами першою - четвертою, шостою, дев`ятою-одинадцятою статті 46 Закону №1697-VII cекретаріат відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у день надходження дисциплінарної скарги реєструє її та за допомогою автоматизованої системи визначає члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, для вирішення питання щодо відкриття дисциплінарного провадження.
Член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, своїм вмотивованим рішенням відмовляє у відкритті дисциплінарного провадження, якщо: 1) дисциплінарна скарга не містить конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку прокурора; 2) дисциплінарна скарга є анонімною; 3) дисциплінарна скарга подана з підстав, не визначених статтею 43 цього Закону; 4) з прокурором, стосовно якого надійшла дисциплінарна скарга, припинено правовідносини у випадках, передбачених статтею 51 цього Закону; 5) дисциплінарний проступок, про який зазначено у дисциплінарній скарзі, вже був предметом перевірки і щодо нього відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, прийняла рішення, яке не скасовано в установленому законом порядку.
За відсутності підстав, передбачених частиною другою цієї статті, член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора.
Після відкриття дисциплінарного провадження член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки.
Перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а в разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, але не більш як на місяць (частина 9).
Положення частини 9 статті 46 Закону № 1697-VII узгоджується із пунктом 106 Положення.
До завершення дисциплінарного провадження прокурор не може бути звільнений з посади прокурора у зв`язку з поданням заяви про звільнення за власним бажанням.
Член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.
Висновок та зібрані у процесі перевірки матеріали передаються на розгляд відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, та мають бути отримані його членами не пізніш як за п`ять днів до засідання, на якому такий висновок розглядатиметься.
Зазначене вище узгоджується із положеннями пунктів 101, 102 Положення
Основними засадами діяльності КДКП є верховенство права і законність, незалежність прокурорів і невтручання в прокурорську діяльність, колегіальність, відкритість і гласність, презумпція невинуватості, неупередженість та об`єктивність, змагальність (пункт 7 Положення).
Згідно приписів статті 47 Закону № 1697-VII розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.
До повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, яке надсилається прокурору, додаються копія дисциплінарної скарги та висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора
Висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за його участю і може бути розглянутий без нього лише у випадках, коли належним чином повідомлений прокурор: 1) повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності; 2) не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки; 3) не з`явився на засідання повторно
Рішення про можливість розгляду висновку за відсутності відповідного прокурора приймає відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження.
Прокурор, який не братиме участі в засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, вправі надіслати письмові пояснення щодо висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, які оголошуються на засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження.
Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, заслуховуються пояснення члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб. Зазначене узгоджується також із пунктом 111 Положення.
Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право давати пояснення, відмовитися від їх надання, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об`єктивності члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, подавати заяву про його відвід.
Також, суд зазначає, що згідно пункту 108 Положення розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні органу, яке призначається не пізніше ніж через місяць після надходження висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора. У разі неможливості прийняття органом рішення протягом місяця цей строк може бути продовжений органом, але не більше як на місяць.
При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.
Рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці. Зазначене узгоджується із пунктом 117 Положення.
У разі відсутності підстав для накладення на прокурора дисциплінарного стягнення відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, своїм рішенням закриває дисциплінарне провадження.
Рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, викладається в письмовій формі, підписується головуючим і членами відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, які брали участь у розгляді висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, і оголошується на засіданні цього органу. Рішення у дисциплінарному провадженні має містити: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду прокурора, який притягається до дисциплінарної відповідальності; 2) обставини, встановлені під час здійснення провадження; 3) мотиви, з яких відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, ухвалила рішення; 4) суть рішення за наслідками розгляду із зазначенням виду дисциплінарного стягнення в разі його накладення; 5) порядок і строк оскарження рішення.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
1) догана; 
2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 
3) звільнення з посади в органах прокуратури.
Згідно частини першої статті 50 Закону № 1697-VII прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення, що узгоджується із положенням пункту 130 Положення. 
Суд зазначає, що для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок, як вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та грубе порушення правил прокурорської етики, КДКП має установити, зокрема, факт вчинення таких дій, прийнятих рішень, порушення правил прокурорської етики, поведінку прокурора, ступінь вини, яка скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила репутації працівника прокуратури та авторитету прокуратури, викликала негативний громадський резонанс.
Суд вказує зокрема, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленими частиною другою статті 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Відтак, в межах розгляду даної справи суд може надати правову оцінку рішенню КДКП виключно у контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану відповідачем юридичну оцінку доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок прокурора на предмет їх достатності для застосованої кваліфікації та виду стягнення.
Водночас у рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2024 року у справі №9901/865/18 дійшла висновку, що повноваження Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів стосовно оцінювання обставин, пов`язаних з дисциплінарним проступком прокурора, його особистих якостей, наявність чи відсутність шкоди авторитету прокуратури внаслідок дій чи бездіяльності прокурора, якому ставлять у провину вчинення дисциплінарного проступку, вибір виду дисциплінарного стягнення - є дискреційними та належать до її виключних повноважень, у зв`язку із чим результати такої оцінки не можуть бути об`єктом судового контролю.
Суд наголошує, що в контексті встановлених обставин справи, характеру спірних правовідносин адміністративний суд враховуючи положення статті 2 КАС України може оцінити повноту дослідження та врахування відповідним дисциплінарним органом усіх фактів та обставин, які ним з`ясовувались щодо діянь особи у контексті дотримання процедури, не втручаючись при цьому у дискреційні повноваження стосовно визначення дисциплінарного правопорушення, суворості обраного дисциплінарного стягнення і наданої юридичної оцінки доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок на предмет їх достатності. 
Вказаний висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду сформованими у постанові від 10 жовтня 2024 року у справі № 640/18630/20.
Враховуючи вище встановлене та зазначене, суд приходить до наступних висновків.
Так, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора є повне доведення його вини в ході проведення дисциплінарного провадження, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи. 
Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях прокурора ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
З наведеного слідує, що відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження не приймає рішень на підставі припущень, неперевіреної, недостовірної інформації.
Виходячи із принципу та стандарту доказування, який має використовуватися в дисциплінарних провадженнях, і беручи до уваги публічно-правову природу дисциплінарної відповідальності слід віддати перевагу стандарту «поза всяким розумним сумнівом», який означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів: це не означає, що у його достовірності взагалі не має ні тіні сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.
Підґрунтям стандарту «поза всяким розумним сумнівом» є фундаментальна цінність суспільства - гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.
Слід зазначити що дисциплінарний проступок - це винне, протиправне діяння (бездіяльність), яке зазіхає на трудову дисципліну у відповідному організованому колективі (підприємство, установа) шляхом невиконання чи неналежного виконання своїх трудових обов`язків, за яке передбачене застосування дисциплінарних санкцій, що визначені у чинному законодавстві.
Так, фактичними обставинами справи є те, що прокурору ОСОБА_1 довідкою Черкаської обласної МСЕК №2 від 27.04.2018 №122631 установлено ІІ групу інвалідності безтерміново у зв`язку із загальним захворюванням. Зазначена довідка використовувалась ним, зокрема, для оформлення пенсії по інвалідності. 
Разом із тим, у жовтні 2024 року в засобах масової інформації було оприлюднено відомості щодо можливих зловживань під час встановлення груп інвалідності посадовим особам, зокрема й прокурорам, що спричинило значний суспільний резонанс. 
Судом встановлено, що у зв`язку з цим Офіс Генерального прокурора та керівництво Черкаської обласної прокуратури розпочали системну перевірку законності встановлення інвалідності прокурорам, у тому числі через проходження повторного медичного огляду у спеціалізованому медичному закладі. 
Суд звертає увагу, що у межах дисциплінарного провадження прокурору ОСОБА_1 неодноразово офіційно пропонувалося прибути для проходження обстеження у визначені строки. Останньому направлялись чіткі та однозначні повідомлення про необхідність явки.
Перший лист про необхідність прибуття для проходження медичного обстеження з датою явки 25.11.2024 направлений ОСОБА_1 від 22.11.2024. Однак у цей час він перебував на лікарняному, а тому вперше ознайомився з документом лише 03.12.2024. 
Вдруге позивача повідомлено листом Черкаської обласної прокуратури від 18.12.2024 про необхідність прибуття до медичного закладу у період із 18.12.2024 до 17.01.2025. З листом він ознайомився особисто 18.12.2024, що підтверджено підписом та відміткою в ІС СЕД. 
Назване повідомлення повторно підтверджене листом-нагадуванням від 09.01.2025, з яким ОСОБА_1 також ознайомився та засвідчив отримання підписом 10.01.2025.
Також листом від 14.01.2025 позивачу визначено інший проміжок часу – із 10.01.2025 до 18.01.2025, проте належно повідомленим він у цей період не був через тимчасову непрацездатність, а ознайомився з документом вже після завершення строку – 22.01.2025.
Повторне повідомлення про необхідність прибуття на обстеження у період з 14.04.2025 до 29.05.2025 вручено ОСОБА_1 під підпис 22.04.2025. 
Будь-яких документально підтверджених причин, що унеможливили його неприбуття у цей період, Комісії та суду надано не було. 
Саме у зв`язку з описаним, Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про щонайменше два проміжки часу коли він мав пройти повторний медичний огляд: з 18.12.2024 до 17.01.2025 та з 14.04.2025 до 29.05.2025. При цьому повідомлення про необхідність проходження повторного медичного огляду він отримав особисто та підтвердив власним підписом.
Судом береться до уваги, що обставини оцінювалися Комісією з огляду на державні рішення, прийняті для забезпечення прозорості та законності у сфері встановлення інвалідності працівникам прокуратури. 
Так, Президентом України 22.10.2024 ініційовано засідання Ради національної безпеки і оборони України (далі – РНБО), за результатами якого ухвалено рішення, введене в дію Указом Президента від 22.10.2024 № 732/2024, щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів та забезпечення перевірки законності рішень медико-соціальних експертних комісій (далі – МСЕК), у тому числі стосовно прокурорів. 
РНБО України, зокрема, рекомендувало Офісу Генерального прокурора, іншим правоохоронним органам та Кабінету Міністрів України організувати перевірку рішень медико-соціальної експертизи, якими встановлено інвалідність працівникам прокуратури, у тому числі шляхом витребування інформації та проходження повторних оглядів. 
За вищевказаними фактами зареєстровано і прокурорами Офісу Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях № 42024000000001166 та № 62024000000000923 від 21.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, пов`язаних із можливим неправомірним встановленням груп інвалідності. 
Відповідно до ст. 222 Кримінального процесуального кодексу України Комісія отримала офіційний дозвіл процесуального керівника на використання окремих відомостей досудового розслідування виключно в обсязі, необхідному для здійснення дисциплінарної функції – оцінки поведінки прокурора та його готовності виконувати законні та процесуальні вимоги в умовах значного суспільного резонансу. 
Під час досудового розслідування листом прокурора групи прокурорів від 25 жовтня 2024 року № 17/2/1-87348вих-24 на підставі ч. 2 ст. 93 КПК України витребувано з Міністерства охорони здоров`я України інформацію про обґрунтованість рішень МСЕК щодо встановлення інвалідності прокурорам Черкаської обласної прокуратури, зокрема й ОСОБА_1 . 
Окрім цього, на виконання вказаного рішення, РНБО 25.10.2024 процесуальним керівником прокурором Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора доручено Міністерству охорони здоров`я України провести перевірку відповідності рішень МСЕК про встановлення інвалідності працівникам органів прокуратури Черкаської області вимогам нормативно-правових актів, у тому числі шляхом експертизи кожної справи МСЕК та особистого переогляду. 
Також доручено перевірити наявність можливих медичних протипоказань для роботи на посаді прокурора. Міністерством охорони здоров`я України доручено здійснити такі перевірки та переогляди у ДУ «Укрдержндімспі МОЗ України». 
У подальшому на адресу Офісу Генерального прокурора надійшов лист ДУ «Укрдержндімспі МОЗ України» про необхідність забезпечити прибуття для проходження обстеження в умовах стаціонару медичного закладу окремих прокурорів Черкаської обласної прокуратури, серед яких зазначено і прокурора ОСОБА_1 . 
Після цього Генеральною інспекцією Офісу Генерального прокурора скеровано листи до органів прокуратури щодо необхідності забезпечення повторного обстеження прокурорів, зокрема й ОСОБА_1 , у вказаному вище спеціалізованому медичному закладі. 
Суд наголошує, що вказані вимоги були доведені до відома ОСОБА_1 персонально.
Як вже зазначалось судом вище, позивачу надіслано відповідні повідомлення, зокрема лист Черкаської обласної прокуратури від 22.11.2024 № 07-170вн-24, лист від 18.12.2024 № 07-225вн-24 та нагадування від 09.01.2025 № 07-20вн-25, у яких зазначалося, що проходження обстеження здійснюється у межах досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень.
Тому, не можуть сприйматись обґрунтованими посилання позивача на перебування на лікарняному та тимчасову непрацездатність, оскільки як свідчать матеріали справи, такі обставини були враховані відповідачами, на що вказує повторюваність направлення повідомлень та нагадувань, отримання позивачем яких підтверджується наявними доказами.
Відтак, таку пасивну поведінку ОСОБА_1 . Комісією обґрунтовано кваліфіковано як дисциплінарно значущу, оскільки вона не лише не сприяла спростуванню суспільних сумнівів, а навпаки – підсилювала ризики дискредитації органів прокуратури.
Суд також зазначає, що посилання позивача на те, що встановлення йому інвалідності ІІ групи відбулось у 2018 році до початку повномасштабної збройної агресії, що на його думку, виключає будь-які сумніви щодо законності набутого статусу та звільняє його від необхідності проходження повторного огляду, є хибними та юридично необґрунтованими. 
Рішення РНБО України, введене в дію Указом Президента України від 22.10.2024 №732/2024, та подальші доручення Офісу Генерального прокурора поширюються на всіх посадових осіб державних органів, яким уже встановлено інвалідність, незалежно від дати її набуття.
Вказане узгоджується з приписами Закону України «Про прокуратуру» та Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, які визначають обов`язок прокурора діяти доброчесно, відкрито, виконувати законні вимоги керівництва та утримуватися від поведінки, що може підірвати довіру до органів прокуратури.
На переконання суду, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів у спірному рішенні достатньою мірою аргументувала, які саме обставини та у зв`язку із чим, на її думку, можуть негативно вплинути на суспільну довіру до органів прокуратури.
Відтак, враховуючи вимоги частини другої статті 2 КАС України, судом не встановлено протиправності спірного рішення КДКП 29 жовтня 2025 року № 492дп-25 та підстав його скасування.
Між тим, отримавши вказане рішення КДКП, Генеральним прокурором обґрунтовано видано спірні накази від 13.11.2025 № 30-дц та від 18.11.2025 № 31-дц про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_1 .
Протилежного позивачем суду не доведено належними і достатніми доказами.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини першої та частини другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абзац другий частини другої статті 77 КАС України).
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Решта доводів сторін не впливають на висновки суду.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Підстави для розподілу витрат у суду відсутні.
Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 22 травня 2026 р.