Справа № 530/2494/25
Провадження № 2/535/188/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року с-ще Котельва
Котелевський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді: Гуляєвої Г.М.
з секретарем судових засідань Васильченко В.О.,
за участі позивача ОСОБА_1 
представника відповідача -адвоката Зінченка Г.В.
в режимі відеоконференції з власних технічних засобів поза межами приміщення суду
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Котельва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), до ОСОБА_3 , 1996 р.н. (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована у АДРЕСА_3 , РНОКПП: невідомо), треті особи без самостійних вимог: Опішнянська селищна рада Полтавської області, Полтавського району (місце знаходження: 38164, Полтавська область, Полтавський район, с-ще Опішня, вул.Перемоги, буд.3, ЄДРПОУ:13955864), орган опіки та піклування Опішнянської селищної ради Полтавської області (місце знаходження: 38164, Полтавська область, Полтавський район, с-ще Опішня, вул.Перемоги, буд.3, ЄДРПОУ:13955864),
про виселення без надання іншого житла;
УСТАНОВИВ:
29.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог: Опішнянська селищна рада Полтавської області, Полтавського району про виселення без надання іншого житла.
В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена опікуном над майном свого сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти за особових обставин. (відповідно до Свідоцтва про призначення опікуна над майном особи, яка зникла безвісти за особливих обставин, акт запису майна від 18 листопада 2025 року, Москівцем С.В. приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області зареєстровано в реєстрі вчинення нотаріальних дій №1367).
Відповідно акту опису майна фізичної особи, яка зникла безвісти за особливих обставин проведено та складено опис майна ОСОБА_5 на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрів, Державного земельного кадастру та документів, що підтверджують право власності на нього.
Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_4 та в цілому складається з: житлового будинку "А-1", загальною площею 37,8 кв. м., житловою площею 19,1 кв.м, тамбур «а», сарай «Б», сарай «б», навіс «б1», сарай «В», вбиральня «Г», водогін №1, огорожа №2-4, що належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Піскун А.Ю. приватним нотаріусом Зіньківського районного нотаріального округу Полтавської області 29 вересня 2020 року за реєстровим номером 574, Право власності на житловий будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 вересня 2020 року, номер відомостей про речове право 38412688, реєстровий номер об`єкта 254279353213, що підтверджується інформацією отриманою шляхом безпосереднього доступу до нього Москівець С.В., приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області 18 листопада 2025 року, номер інформаційної довідки 452544682.
У належному ОСОБА_5 будинку за адресою АДРЕСА_4 , згідно до реєстру територіальної громади, відсутні зареєстровані особи, але проживають без реєстрації громадянка ОСОБА_4 , 1996 р.н., з своїми дітьми ОСОБА_6 , 2013 р.н. та ОСОБА_7 , 2014 р.н. 
ОСОБА_4 самовільно зайняла будинок де проживає зі своїми дітьми, вимоги позивача звільнити належне її сину житлове приміщення ігнорує, продовжує проживати в будинку, не сплачуючи за комунальні послуги, тим самим накопичуються борги за домогосподарством розміщеному по АДРЕСА_4 , рахунки оплачує позивачка з своїх пенсійних виплат, щоб домогосподарство в подальшому не було відключене від комунікацій за борги. 
3 приводу незаконного проживання відповідача в будинку по АДРЕСА_4 , позивач зверталася до поліції на лінію «102», але їй було повідомлено, що дане звернення відноситься до ряду цивільно-правових відносин і в своїй основі не має ознак адміністративного чи кримінального правопорушення.
Крім того, відповідач не маючи жодного законного права продала автотранспортний засіб марки ВАЗ, загальний легковий універсал, комерційний опис 21112, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2005, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований ТСЦ 5341, що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 17 серпня 2021 року ТСЦ 5341 за ціною металобрухту за 13 000,00 грн.
Вказаний автомобіль стояв на подвір?ї домогосподарства по АДРЕСА_4 .
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є рідним сином зниклого безвісти за особливих обставин ОСОБА_5 , та рідним онуком позивачки, неодноразово просив громадянку ОСОБА_4 відати йому авто батька, авто потрібно йому щоб відвозити сестру в спец. учбовий заклад, ОСОБА_9 рідна донька зниклого безвісти солдата є інвалідом дитинства, на що гр. ОСОБА_4 зчиняла лайку, нецензурно висловлювалася, зачиняла хвіртку, виганяла сина власника вище вказаного домогосподарства, та авто, при зверненні до поліції для припинення свавілля та незаконних дій, відповідь була, звертайтесь в суд.
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 21.06.2024 року справа №530/266/24 провадження 2-о/530/32/24, року заявниці ОСОБА_4 яка звернулася з заявою до суду про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, не довела факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 в будинку за адресою АДРЕСА_4 , не надала доказів які б свідчили про реальні сімейні відносини з ОСОБА_5 було відмовлено в задоволені її заяви. Рішення набрало законної сили 24.07.2024.
Згідно ч.2 ст.64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і їх батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідач не відповідає визначенню наймача, вводить власника у борги, завдає матеріальні збитки, тому позивач вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом.
Просила виселити відповідача ОСОБА_4 з будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_4 без надання іншого житла.
Розпорядженням в.о. голови Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.01.2026 справу передано до Котелевського районного суду Полтавської області.
14.01.2026 справа надійшла до Котелевського районного суду Полтавської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області справа №530/2494/25 передана головуючому судді Гуляєвій Г.М.
15.01.2026 Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Опішнянської селищної ради, який зобов`язано надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, призначено підготовче судове засідання (а.с.54-56).
09.02.2026 від третьої особи без самостійних вимог: Опішнянської селищної ради Полтавського району Полтавської області надійшла письмова заява на виконання ухвали суду від 15.06.2026 про долучення до матеріалів справи Висновку Комісії з питань захисту дітей при виконавчому комітеті Опішнянської селищної ради щодо недоцільності виселення малолітніх дітей ОСОБА_6 , 2013 р.н. та ОСОБА_7 , 2014 р.н., затверджений рішенням виконавчого комітету Опішнянської селищної ради від 06.02.2026 за №07 (а.с.77, 80-91).
26.02.2026 від позивача ОСОБА_1 надійшла письмова заява про виклик та допит свідків (а.с.115-118).
Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 24.03.2026 клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик свідків у судове засідання та усне клопотання представника відповідача -адвоката Зінченка Г.В. про виклик свідка було задовольно. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.148).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Додатково повідомила, що з листопада 2025 року призначена опікуном над майном свого сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти за особових обставин у квітні 2023 року, постійно сплачує за комунальні послуги, які накопичує відповідачка за адресою АДРЕСА_4 . При цьому поводиться агресивно, не дозволяє сину зниклого ОСОБА_5 - ОСОБА_8 заходити у будинок батька, брати речі і не має наміру самовільно звільнити будинок сина. Щодо підстав проживання відповідачки у будинку сина вказала, що син дозволив їй жити у своєму будинку з дітьми у 2020 році, але спільного господарства з нею не вів, своєю співмешканкою не вважав. Син постійно виїжджав на роботу у Полтаву, а приїздив лише на вихідні. У квітні 2022 року сина було мобілізовано, а менше чим через пів року ОСОБА_4 стала проживати із співмешканцем у цьому будинку. 
Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Зінченко Г.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки ОСОБА_4 проживає у спірному будинку разом з малолітніми дітьми зі згоди власника, а позивачка є лише опікуном майна.
Представник третьої особи без самостійних вимог: Опішнянської селищної ради Полтавського району Полтавської області до суду не з`явився, письмових пояснень не направляв.
Представник третьої особи без самостійних вимог: органу опіки та піклування Опішнянської селищної ради Полтавського району Полтавської області Коваль Л.Ф. заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_10 . При цьому пояснила, що малолітні діти відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживають разом з нею у будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_4 без реєстрації, а зареєстровані у АДРЕСА_3 у будинку непридатному для проживання. Зі слів ОСОБА_4 свідку відомо, що вона проживала разом з ОСОБА_5 і перебувала на його утриманні.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що являється сином зниклого безвісти ОСОБА_5 . Йому відомо, що батько працював у м.Полтава, згодом купив будинок у с-щі Опішня для себе, і почав робити у ньому ремонт. Для своєї колишньої дружити (матері свідка- ОСОБА_12 ) і дочки (сестри свідка – ОСОБА_9 ) батько також купив будинок у с.Човно-Федорівка. Свідку відомо, що ОСОБА_4 деякий час, з 2020 року жила з батьком, як його дівчина і утриманка, яка ніде не працювала. Свідок іноді бачив її у будинку. Після зникнення батька, ОСОБА_4 не віддала йому батьків автомобіль, а продала його. Свідку відомо, що ОСОБА_4 не спрачує за комунальні послуги, накопичувала значні борги, які оплачувала бабуся- позивач ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що являється колишньою дружиною зниклого безвісти ОСОБА_5 і матір`ю спільних дітей- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка являється дитиною-інвалідом. Свідку відомо, що її колишній чоловік ОСОБА_5 на придбання будинку у с-щі Опішня , брав кредит і частково позичав гроші у своєї матері ОСОБА_1 . Після зникнення безвісти ОСОБА_5 , свідок самостійно погашала частину цього кредиту. Для неї з дітьми ОСОБА_13 також купив будинок у с. Чорно-Федорівка. Щодо проживання ОСОБА_5 з відповідачкою ОСОБА_4 , свідку відомо, що їхні сосунки не мали ознак сімейних. На яких підставах відповідач проживала у будинку ОСОБА_5 , їй не відомо. Ймовірно, як утриманка, бо вона ніде не працювала.
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що являється братом зниклого безвісти ОСОБА_5 . Свідку відомо, що брат деякий час проживав з ОСОБА_4 . Після його зникнення безвісти на прохання ОСОБА_11 хотів забрати автомобіль з двору брата, але ОСОБА_4 не віддала його а згодом продала. Будинок по АДРЕСА_4 брат купив самостійно за кредитні кошти і зі слів брата, частину коштів позичав у матері.
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що являється дружиною ОСОБА_14 . Їй відомо, що ОСОБА_5 купив будинок по АДРЕСА_4 і останнім часом жив з ОСОБА_4 та її дітьми з 2020 до 2022 року., яка ніде не працювала. 
Дослідивши матеріали справи, вислухваши думку учасників розгляду справи, пояснення свідків, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється матір`ю та призначена опікуном над майном свого сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти за особових обставин, що підтверджується копією сідоцтва про призначення опікуна над майном особи, яка зникла безвісти за особливих обставин, акту опису майна від 18 листопада 2025 року, Москівцем С.В. приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області зареєстровано в реєстрі вчинення нотаріальних дій №1367 (а.с.14, 28).
Відповідно акту опису майна фізичної особи, яка зникла безвісти за особливих обставин проведено та складено опис майна ОСОБА_5 на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрів, Державного земельного кадастру та документів, що підтверджують право власності на нього (а.с.15-16).
6) Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_4 та в цілому складається з: житлового будинку "А-1", загальною площею 37,8 кв. м., житловою площею 19,1 кв.м, тамбур «а», сарай «Б», сарай «б», навіс «б1», сарай «В», вбиральня «Г», водогін №1, огорожа №2-4, що належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Піскун А.Ю. приватним нотаріусом Зіньківського районного нотаріального округу Полтавської області 29 вересня 2020 року за реєстровим номером 574, Право власності на житловий будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 вересня 2020 року, номер відомостей про речове право 38412688, реєстровий номер об`єкта 254279353213, що підтверджується інформацією отриманою шляхом безпосереднього доступу до нього Москівець С.В., приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області 18 листопада 2025 року, номер інформаційної довідки 452544682 (а.с.15 зворот).
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 14.05.2025 року, справа №530/266/24 , заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою було задоволено та визнано ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 безвісно відсутнім з 01.04.2023 року, який зник безвісти під час виконання бойового завдання в м.Бахмут Донецької області (а.с.17-19).
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 21.06.2024 року, справа №530/266/24, року заявниці ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заяви про встановлення факту спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_5 в будинку за адресою АДРЕСА_4 . Рішення набрало законної сили 24.07.2024 (а.с.20-24).
Батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка являється дитиною-інвалідом є ОСОБА_5 і ОСОБА_16 ( а.с.26,27,29).
Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_7 від 16.04.2025 № 1в/5/291 ОСОБА_5 , 1984 р.н. жителя с-ща Опішня було дійсно призвано на військову службу під час мобілізації (Указ Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» 27.04.2022 року (а.с.31).
Відповідно довідки Опішнянської селищної ради Полтавської області від 26.08.2025 № 242 за адресою АДРЕСА_4 , згідно до реєстру територіальної громади, відсутні зареєстровані особи.
За адресою АДРЕСА_4 постійно проживають без реєстрації ОСОБА_4 , 1996 р.н., ОСОБА_6 , 2013 р.н. та ОСОБА_7 , 2014 р.н. (а.с.32).
Згідно платіжних рахунків та інструкцій по особових рахунках ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 сплатила на рахунок КП ПОР «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» у травні 2025 року за послуги водопостачання- 4476, 45 грн., та 50,00 грн. ( від свого імені), у червні 2025 року- 2990 грн. за послуги розподілу природного газу ( на ім`я ОСОБА_5 ), у червні 2025 року- 12445 грн. за використаний газ газу ( на ім`я ОСОБА_5 ), у червні 2025 року - 3241 грн. за електропостачання ( від свого імені) (а.с.34-42).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ст. 77 ЦПК України вказує на те, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У свою чергу, в силу вимог ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наведене являє собою критерій допустимості наданих стороною доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Приписами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд Статтею 47 Конституції України передбачено право кожного на житло і закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.
У пунктах 40-44 рішення Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги).
Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
Європейський суд з прав людини у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Відповідно до частин першої і другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 Житлового Кодексу України, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. 
А отже, оскільки рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 21.06.2024 року справа №530/266/24 заявниці ОСОБА_4 відмовлено у встановленні факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 в будинку за адресою АДРЕСА_4 за відсутністю доказів які б свідчили про реальні сімейні відносини з ОСОБА_5 , яке набрало законної сили 24.07.2024 (а.с.20-24), то відповідач не підпадає під дану категорію та не є членом сім`ї власника майна.
Аналіз положень статей 64, 150, 156, 162 ЖК України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Право користування чужим майном регламентоване зокрема у статтях 401-406 ЦК України.
У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, яка передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.
Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При розгляді справи судом, встановлено, що відповідачем не доведено, що вона зі своїми дітьми проживають у спірному житловому будинку на законних підставах. При вирішенні спору по суті суд прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_4 зі своїми дітьми не є членом сім`ї зниклого безвісти ОСОБА_5 , а вселилась у спірний будинок, як тимчасовий мешканець, то відповідного права користування вона не має. 
Відповідач не є членом сім`ї власника майна, зниклого безвісти ОСОБА_5 , не вела з ним спільне господарство, не несе витрати на утримання майна, договір оренди з нею не укладався, при цьому добровільно звільнити приміщення вона відмовляється.
Згідно вимог ч.4,5 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, визначає Порядок проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.
Основною метою залучення органу опіки та піклування є отримання фахової оцінки щодо розв`язання спору.
Відповідно висновку Комісії з питань захисту дітей при виконавчому комітеті Опішнянської селищної ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Опішнянської селищної ради від 06.02.2026 за №07. - виселення малолітніх дітей, ОСОБА_6 , 2013 р.н. та ОСОБА_7 , 2014 р.н. за адресою АДРЕСА_4 не відповідає їх інтересам, оскільки призведе до звуження обсягу їх житлових прав. При цьому у даному висновку не міститься інформації про власника будинку, у якому діти зареєстровані ( АДРЕСА_3 ), можливості його відновлення, про батька дітей, залучення його до вирішення питання про виселення дітей, наявності у нього житла, сплати ним аліментів, перебування/не перебування відповідача ОСОБА_4 (матері дітей) на квартирному обліку, у разі відсутності іншого житла.
Згідно ч.3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Статтями 98, 99 ЖК України визначено правовий статус тимчасових мешканців жилого приміщення, та визначено, що вони не набувають самостійного права на займане жиле приміщення незалежно від тривалості проживання.
Неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати цього права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей.
Оскільки статус тимчасових мешканців не дає самостійного права на жиле приміщення, то діти цих осіб прав на займане житло теж не набувають.
Згідно ч.3 ст.44 ЦК України опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, приймає виконання цивільних обов`язків на її користь, погашає за рахунок її майна борги, управляє цим майном в її інтересах. 
Позивач ОСОБА_1 є опікуном майна свого сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти за особових обставин, що підтверджується відповідними письмовими доказами, та виконує свої цивільні обов`язки по збереженню майна свого сина, управляє цим майном в інтересах власника.
У провадженні Котелевського районного суду Полтавської області знаходиться на розгляді цивільна справа №530/402/26, за заявою ОСОБА_1 про оголошення особи ( ОСОБА_5 ) померлим.
Суд погоджується з аргументами позивача, вважає їх обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, оцінюючи їх належність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи, що позивач є опікуном майна безвісно зниклого сина, та виконує свої цивільні обов`язки по збереженню майна свого сина, а відповідач вводить власника майна у борги та завдає матеріальні збитки, що порушує права позивача, як опікуна над майном сина, відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно доч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 ,1996 р.н. третя особа без самостійних вимог: Опішнянська селищна рада Полтавської області, Полтавського району, орган опіки та піклування Опішнянської селищної ради Полтавської області про виселення без надання іншого житла - задовольнити.
Виселити ОСОБА_3 ,1996 р.н., РНОКПП: НОМЕР_5 , та малолітніх дітей: ОСОБА_17 , 2013 р.н. та ОСОБА_18 , 2014 р.н., з житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , без надання іншого житла.
Стягнути з ОСОБА_3 , 1996 року народження, РНОКПП: НОМЕР_5 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );
Відповідач: ОСОБА_4 , 1996 р.н. (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована у АДРЕСА_3 , РНОКПП: невідомо);
Представника відповідача-адвокат Зінченко Григорій Васильович, адреса:с.Тарасівка Зіньківського району Полтавської області, вул.Гагаріна,25.
Третя особа без самостійних вимог: Опішнянська селищна рада Полтавської області, Полтавського району (місце знаходження: 38164, Полтавська область, Полтавський район, с-ще Опішня, вул.Перемоги, буд.3, ЄДРПОУ:13955864).
Третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Опішнянської селищної ради Полтавської області (місце знаходження: 38164, Полтавська область, Полтавський район, с-ще Опішня, вул.Перемоги, буд.3, ЄДРПОУ:13955864)
Повне рішення складено 25.05.2026 року.

Суддя : Г.М. Гуляєва