ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. Справа№ 910/10466/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Барсук М.А. 
Руденко М.А. 

при секретарі судового засідання Овчинніковій Я.Д., 
за участю представників:
від позивача - Вінниченко О.О.,
від відповідача - Касьянов М.Г.,
розглянувши апеляційні скарги Корпорації "ТСМ Груп" та Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі №910/10466/25 (суддя Бойко Р.В.) за позовом Корпорації "ТСМ Груп" до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості у розмірі 663 208,92 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

У серпні 2025 року Корпорація "ТСМ Груп" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості у розмірі 663 208,92 грн.
В обґрунтування позовних вимог Корпорація "ТСМ Груп" стверджує, що Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" було сплачено присуджену рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/14524/22 суму заборгованості, зокрема основний борг у розмірі 2 012 833,59 грн, лише 10.07.2025, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення відповідача нарахованих за період з 17.12.2022 по 08.07.2025 3% річних у розмірі 154 354,01 грн, а також нарахованих за період з грудня 2022 року по червень 2025 року інфляційних втрат у розмірі 508 854,91 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі №910/10466/25 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 488 841 (чотириста вісімдесят вісім тисяч вісімсот сорок одна) грн 51 коп., судовий збір у розмірі 5 866 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн 10 коп. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяча) грн 00 коп.; провадження в частині вимог про стягнення нарахованих за період з 17.12.2022 по 08.07.2025 3% річних у розмірі 154 354,01 грн та нарахованих за період з грудня 2022 року по січень 2023 року інфляційних втрат у розмірі 20 013,40 грн закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду в частині закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 3% річних у сумі 146 412,96 грн. за період з 04.02.2023 р. по 08.07.2025 р. та прийняти нове - про задоволення позову у вказаній частині.
Апелянт посилається на те, що на момент розгляду судом першої інстанції справи №910/10466/25 не існувало рішень суду, якими б було розглянуто питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 04.02.2023 р. по 08.07.2025 р. за прострочення оплати по договору на виконання комплексу робіт від 01.03.2019 №04/19 (від 05.04.2019 №04/19/2012308-19-05286).
Також, не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами до 1000,00 грн.
В апеляцій скарзі апелянт посилається на те, що стягнута судом сума цих витрат неспівмірна зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та ціною позову.
В судовому засіданні представники апелянтів - позивача та відповідача у справі підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити та заперечили проти скарг один одного. 
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, в свою чергу, вимоги апеляційної скарги позивача є обґрунтованими, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення 3% річних у сумі 146 412,96 грн, з прийняттям нового - про задоволення вказаної вимоги, з наступних підстав.
01.03.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоматом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Української АЕС" (замовник) та Корпорацією "ТСМ Груп" (генеральний підрядник) укладено Договір на виконання комплексу робіт №04/19 (надалі - Договір), відповідно до умов якого генеральний підрядник зобов`язується за завданням замовника з дотриманням вимог законодавства виконати комплекс робіт з теми: "ВП Южно-Українська АЕС. Енергоблоки №1 та №2. Комплекс Інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту. Електротехнічна частина. ІІІ етап. Будівельно-монтажні роботи" в цілому або за етапами в обсягах та у строки, що зазначені у Графіку виконання робіт (Додаток №2) та у Відомостях обсягів робіт (Додаток №4) до вказаного договору.
За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Відокремлений підрозділ "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (код ЄДРПОУ 20915546) змінило назву на Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".
У грудні 2022 року до Господарського суду міста Києва надійшов позов Корпорації "ТСМ Груп" з вимогами до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" про стягнення 8 453 844,21 грн заборгованості за Договором на виконання комплексу робіт від 01.03.2019 №04/19 (від 05.04.2019 №04/19/2012308-19-05286), в тому числі: 2 012 833,59 грн основного боргу, 3 341 058,84 грн пені, 435 053,78 грн 3% річних, 1 245 524,57 грн інфляційних втрат та 1 419 373,43 грн штрафу.
03.03.2023 Корпорацією "ТСМ Груп" в межах справи №910/14524/25 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва було подано заяву про зменшення позовних вимог (прийнята судом до розгляду), в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 2 012 833,59 грн основного боргу, 3 423 883,34 грн пені, 441 024,37 грн 3% річних, 1 265 163,54 грн інфляційних втрат та 6 560,22 штрафу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023, у справі №910/14524/22 позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на користь Корпорації "ТСМ Груп" основний борг в розмірі 2 012 833,59 грн, 342 388,33 грн пені, 441 024,37 грн 3 % річних, 1 265 163,54 грн інфляційних втрат, 6 560,22 грн штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 107 241,98 грн. В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вирішено нарахувати до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 04.02.2023 до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році Також В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вирішено нарахувати до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" пеню на фактичну (не сплачену) суму основного боргу з урахуванням зменшення розміру пені на 90%, починаючи з 04.02.2023 до повної сплати суми основного боргу, але не довше ніж до дати скасування дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). 
З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 11.01.2024 вчинено запис про державну реєстрації юридичної особи - Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (ідентифікаційний код 24584661); номер запису 1000741450000105879. Також згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11.01.2024 вчинено запис про припинення юридичної особи - Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (ідентифікаційний код 24584661); номер запису 1000741120251000221.
Згідно з частиною 4 статті 1 Закону України "Про акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" є правонаступником усіх прав та обов`язків Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із дня державної реєстрації товариства. Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" припиняється одночасно із державною реєстрацією товариства.
При суджена до стягнення за рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 по справі №910/14524/22 заборгованість була примусово стягнута з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" виконавчою службою 09.07.2025 та перерахована Корпорації "ТСМ Груп" 10.07.2025, що підтверджується платіжною інструкцією №5777 від 10.07.2025.
Спір у справі №910/10466/25 виник у зв`язку з твердженнями Корпорації "ТСМ Груп" про наявність правових підстав для стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" нарахованих за період з 17.12.2022 по 08.07.2025 3% річних у розмірі 154 354,01 грн, а також нарахованих за період з грудня 2022 року по червень 2025 року інфляційних втрат у розмірі 508 854,91 грн.
Судом першої інстанції провадження в частині вимог про стягнення нарахованих за період з 17.12.2022 по 08.07.2025 3% річних у розмірі 154 354,01 грн та нарахованих за період з грудня 2022 року по січень 2023 року інфляційних втрат у розмірі 20 013,40 грн було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір між сторонами щодо нарахування на суму боргу у розмірі 2 012 833,59 грн за період з 17.12.2022 по 08.07.2025 3% річних та нарахування на суму боргу у розмірі 2 012 833,59 грн за період з грудня 2022 року по січень 2023 року інфляційних втрат вирішений рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023, яке набрало законної сили 24.10.2023.
Вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 488 841 грн 51 коп. задоволено судом. При цьому, в оскаржуваному рішенні здійснено розподіл, зокрема, витрат правничої допомоги та покладено їх на відповідача у розмірі 10 000 грн.
Позивачем рішення суду першої інстанції оскаржується в частині закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення 3% річних у сумі 146 412,96 грн за період з 04.02.2023 р. по 08.07.2025 р., в свою чергу, доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до непогодження із висновком суду про покладення на нього витрат правничої допомоги в сумі 10 000 грн.
Отже, виходячи з положень ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Стосовно апеляційної скарги позивача Суд зазначає таке.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення в частині закриття провадження щодо вимоги про стягнення нарахованих за період з 17.12.2022 по 08.07.2025 3% річних, виходив з того, що така вимога були задоволена рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/14524/22 за період з 06.07.2019 по 03.02.2023, а з 04.02.2023 до моменту повної оплати основного боргу зобов`язано орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних.
Отже, за висновком суду, в частині нарахованих за період з 17.12.2022 по 08.07.2025 3% річних спір був вирішений у межах справи №910/14524/22.
Так, дійсно, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023, у справі №910/14524/22 позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на користь Корпорації "ТСМ Груп" основний борг в розмірі 2 012 833,59 грн, 342 388,33 грн пені, 441 024,37 грн 3 % річних (за період з 06.07.2019 по 03.02.2023), 1 265 163,54 грн інфляційних втрат, 6 560,22 грн штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 107 241,98 грн. 
В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вирішено нарахувати до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 04.02.2023 до моменту повної оплати основного боргу.
Також в порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вирішено нарахувати до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" пеню на фактичну (не сплачену) суму основного боргу з урахуванням зменшення розміру пені на 90%, починаючи з 04.02.2023 до повної сплати суми основного боргу, але не довше ніж до дати скасування дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). 
В свою чергу, постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 р. у справі №910/14524/22 рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 р. в частині стягнення штрафу та вирішення питання про донарахування 3 % річних в порядку частини десятої статті 238 ГПК України скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в частині вимоги про стягнення штрафу та вимоги про нарахування 3 % річних до моменту виконання рішення суду.
Вказана постанова мотивована тим, що під час прийняття рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд вправі відповідно до частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) зазначити в рішенні про нарахування відповідних або відсотків, або ж пені до моменту виконання рішення. Не допускається зазначати в рішенні про одночасне нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду.
Разом з тим, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 р. у справі №910/14524/22 було задоволено позовні вимоги, як про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення, так і про нарахування пені на фактичну (не сплачену) суму основного боргу до повної сплати суми основного боргу.
Отже, на момент розгляду судом першої інстанції справи №910/10466/25 не існувало рішень суду, якими б було розглянуто питання щодо стягнення з АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" 3% річних за період з 04.02.2023 р. по 08.07.2025 р. за прострочення оплати по договору на виконання комплексу робіт від 01.03.2019 №04/19 (від 05.04.2019 №04/19/2012308-19-05286).
За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення 3% річних за період з 04.02.2023 р. по 08.07.2025 р.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження. 
Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок позивача та встановлено його вірність.
Так, розмір 3 % річних, який підлягає стягненню з відповідача за період з 04.02.2023 р. по 08.07.2025 р. складає 146 412,96 грн.
Таким чином, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині закриття провадження у справі щодо вимоги про стягнення 3% річних у сумі 146 412,96 грн за період з 04.02.2023 р. по 08.07.2025 р., з прийняттям нового - про її задоволення.
Стосовно апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже було зазначено вище, рішенням покладено на відповідача витрати правничої допомоги, понесені позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції, в сумі 10 000 грн.
Відповідач в апеляційній скарзі вказує про те, що стягнута судом сума цих витрат неспівмірна зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та ціною позову.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу Корпорацією "ТСМ Груп" було долучено до матеріалів справи Договір про надання правової допомоги від 05.08.2021, укладений між Адвокатським об`єднанням "Віннерлекс" (адвокатське об`єднання) та Корпорацією "ТСМ Груп" (клієнт), у відповідності до п. 1.1 якого адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені Договором, а клієнт зобов`язується оплатити відповідно до умов Договору надану адвокатським об`єднанням правову допомогу та виграти, пов`язані з виконанням Договору, що здійснюються адвокатським об`єднанням.
Конкретний вид та обсяг правової допомоги за Договором сторонами зазначається в специфікації, що є невід`ємним додатком до Договору, яка відображає доручення клієнта адвокатському об`єднанню на падання певної правової допомоги, та її вартість відповідно до такого обсягу (п. 1.2 Договору про надання правової допомоги від 05.08.2021).
У пункті 4.2 Договору про надання правової допомоги від 05.08.2021 сторони погодили, що обчислення та сплата гонорару (вартості послуг) за Договором буде здійснюватися відповідно до специфікації та складених на підставі неї рахунків. При цьому клієнт зобов`язується здійснити попередню виплату гонорару (вартості послуг) адвокатського об`єднання за Договором у розмірі оплати 100% вартості правової допомоги, обчисленої у Специфікації. За домовленістю сторін допускається інший порядок оплати.
25.07.2025 Адвокатським об`єднанням "Віннерлекс" та Корпорацією "ТСМ Груп" підписано Специфікацію №148, якою передбачено надання професійної правової допомоги позивачу під час розгляду Господарським судом міста Києва справи про стягнення з АТ "НАЕК "Енергоатом" 3% річних та інфляційних втрат за Договором №04/19 від 01.03.2019, в тому числі з складання, оформлення і подання позовної заяви, всіх інших необхідних процесуальних документів. У Специфікації №148 Адвокатським об`єднанням "Віннерлекс" та Корпорацією "ТСМ Груп" погоджено фіксований розмір гонорару за вказану правову допомогу - 25 000,00 грн.
Корпорацією "ТСМ Груп" було оплачено визначену Специфікацією №148 правову допомогу, що підтверджується платіжною інструкцією №1776 від 25.07.2025 на суму 25 000,00 грн.
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Наведене вище повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. 
Одночасно, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі №920/39/20.
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, Верховний Суд вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). 
Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
Суд першої інстанції, зменшуючи розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 10 000 грн вірно виходив з наступного. 
Предметом спору у даній справі є стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на вже присуджену в межах справи №910/14524/22 до стягнення суму коштів. Тобто факт порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати виконаних за Договором підрядних робіт та наявність у відповідача боргу у розмірі 2 012 833,59 грн вже були встановлені судом у межах справи №910/14524/22. При цьому, в межах справи №910/14524/22 додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 на користь Корпорації "ТСМ Груп" було стягнуто відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 57 000,00 грн.
Всі, необхідні для розгляду справи №910/10466/25, докази по суті спору складаються із рішення суду по справі №910/14524/22 та розрахунку нарахованих інфляційних втрат (оскільки саме на відповідача покладено обов`язок довести факт оплати присудженої рішення суду заборгованості).
Фактично надані адвокатом правничі послуги в межах даної справи зводились до підготовки та подання через систему "Електронний суд" позову і здійснення нескладного розрахунку інфляційних втрат (одна сума, один період нарахування).
Поза увагою суду також не залишилась та обставина, що представництво інтересів Корпорації "ТСМ Груп" здійснюється адвокатом Носиком Богданом Миколайовичем вже впродовж кількох років. Зокрема адвокат Носик Богдан Миколайович здійснював представництво інтересів Корпорації "ТСМ Груп" в межах справи №910/14524/22, а також у серпні 2025 року адвокатом Носиком Богданом Миколайовичем було подано кілька однотипних позовів в інтересах Корпорації "ТСМ Груп" до АТ "НАЕК "Енрегоатом", предметом яких було стягнення 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих за періоди після ухвалення рішень суду про стягнення боргу (№910/10465/25, №910/10463/25, №910/10462/25, №910/10461/25). 
Суд, порівнявши тексти позовних заяв, поданих в межах справ №910/10465/25, №910/10463/25, №910/10462/25, №910/10461/25, виявив, що вони є фактично тотожними, а відмінність між ними полягає лише у викладенні розрахунків (періодів, сум), проте в кожній із цих справ було заявлено до відшкодування витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірах від 17 000,00 грн до 30 000,00 грн.
Тобто при підготовці позову в межах справи №910/10466/24 адвокат Носик Богдан Миколайович не витратив (не міг витрати) значного обсягу часу.
При цьому, оскільки адвокат Носик Богдан Миколайович здійснював представництво інтересів Корпорації "ТСМ Груп" в межах справи №910/14524/22, то необхідність витрати значного часу для ознайомлення / вивчення / аналіз наданих клієнтом первинних бухгалтерських документів, господарських договорів, іншої документації по справі відсутня.
Справа №910/10466/25 не є складною, у зв`язку з чим судом розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що адвокатом Носиком Богданом Миколайовичем не було витрачено значний час на дослідження доказів, що мають відношення до даного спору; здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат (які також не являються складними); складення позовної заяви та подання її шляхом формування в системі "Електронний суд". 
Отже, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд вірно вказав, що розумним та співмірним розміром витрат на послуги адвоката у даному спорі є 10 000 грн.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності цих витрат. 
При цьому, за висновком суду апеляційної інстанції, апелянт не довів відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України неспівмірності понесених позивачем при розгляді цієї справи у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн із складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, нерозумності розміру таких витрат.
Таким чином, присуджений до стягнення розмір витрат правничої допомоги в сумі 10 000 грн колегія суддів не вважає завищеним.
У зв`язку з наведеним, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні.
В апеляційній скарзі позивач просив здійснити розподіл понесених ним витрат правничої допомоги в суді апеляційної інстанції та покласти їх на відповідача в сумі 14 000 грн.
Суд, розглянувши вказану заяву, дійшов висновку про її задоволення, з огляду на наступне. 
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У даному випадку, в апеляційній скарзі позивачем було заявлено про витрати правничої допомоги, докази понесення витрат були подані ним разом зі скаргою. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 14 000 грн заявник надав: 
копію Специфікації №162, яка є Додатком №162 до Договору про надання правової допомоги від 05.08.2021;
копію платіжної інструкції №1957 на суму 14 000 грн.
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Наведене вище повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. 
Одночасно, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 11.02.2021 у справі №920/39/20.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача просив зменшити розмір вказаних витрат правничої допомоги до 1 000 грн.
Колегія суддів вважає, що заявлені позивачем витрати у розмірі 14 000 грн відповідають вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору.
Так, Суд вказує, що фактично адвокатом були надані наступні послуги: підготовка апеляційної скарги (яка задоволена судом в повному обсязі), підготовка відзиву на апеляційну скаргу відповідача (залишену судом без задоволення), участь у судових засіданнях 06.04.2026 та 04.05.2026. 
Колегія суддів вважає, що справедливим та співмірним розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є 14 000 грн.
Відповідач, в свою чергу, не довів відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України неспівмірності понесених позивачем при розгляді цієї справи в суді апеляційної інстанції.
З огляду на викладене вище, судова колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача 14 000 грн судових витрат, понесених позивачем при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. 
Крім цього, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Стосовно, сплаченого відповідачем судового збору за оскарження судового рішення в частині розподілу витрат правничої допомоги, слід зазначити, що питання розподілу витрат не стосується суті спору, а отже, не підпадає під вимоги про сплату збору за оскарження позовних вимог.
При цьому, відповідач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення, сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі №910/10466/25 залишити без задоволення. 
2. Апеляційну скаргу Корпорації "ТСМ Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі №910/10466/25 задовольнити повністю.
3. Рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/10466/25 від 05.02.2026 р. скасувати в частині закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 3% річних у сумі 146 412,96 грн за період з 04.02.2023 р. по 08.07.2025 р.
4. Прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу про стягнення 3% річних за період з 04.02.2023 р. по 08.07.2025 р. в сумі 146 412,96 грн.
5. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" 146 412,96 грн 3% річних та 1 756,56 грн судового збору.
6. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі №910/10466/25 залишити без змін.
7. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" 3 993, 60 грн судового збору та 14 000 грн витрат правничої допомоги, понесених в суді апеляційної інстанції. 
8. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.
9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 18.05.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко