КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/44322/24 Головуючий у І інстанції Овсеп'ян Т.В.
Провадження № 33/824/1653/2026 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

27 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року про притягнення 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджану, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.126 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 2400-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 /п`ять/ років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.
Згідно постанови, ОСОБА_1 , повторно потягом року, 01 листопада 2024 року о 15 год. 45 хв., не маючи права на керування транспортним засобом, керував автомобілем марки «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 , по бульв. Т. Шевченка, 29 у м. Києві.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1а ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст.126 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її необґрунтованість, незаконність та невмотивованість, прийняття з грубим порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року скасувати, провадження у даній справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції вийшов за межі обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та неправомірно встановив ознаки адміністративного правопорушення вчинені ОСОБА_1 , які не є предметом розгляду в призмі адміністративного правопорушення по даній справі.
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи ТЗ здійснив зупинку на смузі громадського транспорту, при перевірці документів було встановлено вищевказаний громадянин немає права керування ТЗ. Правопорушення вчинено повторно протягом року, постанова ЕНА 3185808 від 03 жовтня 2024 року.
Однак, згідно змісту постанови ЕНА 3185808 від 03 жовтня 2024 року, в графі суть адміністративного правопорушення, опис обставин установлених при розгляді справи зазначено: водій керуючи ТЗ здійснив рух на смузі для маршрутних ТЗ, позначеною дорожнім знаком 5.11, тобто диспозиція зазначеного правопорушення не відповідає диспозиції адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП.
Крім того, в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 звертає увагу на те, що під час дослідження відео доказу наявного в матеріалах справи, встановлено, що особі яка складала протокол було надано посвідчення водія, яке він тримав в руках, однак в подальшому працівник поліції вказує, що  ОСОБА_1 немає права керувати за даним посвідченням водія.
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, в якому останній просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження  ОСОБА_1 посилається на те, що його жодного разу не викликали до суду для розгляду даної справи
ОСОБА_1  зазначає, що він не мав інформації про існування повного тексту постанови від 29 січня 2025 року та не отримував її належним чином. Про існування оскаржуваної дізнався з сайту судової влади 26 січня 2026 року. 
З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити  ОСОБА_1  строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року, як такий, що пропущений з поважних причин.
В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги  ОСОБА_1 та його  захисник - адвокат Сафіна Ф.Ф. підтримали її доводи, просили постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у даній справі закрити за відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема, керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Згідно вимог пункту 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 01 листопада 2024 року о 15 год. 45 хв., будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 126 КУпАП, керував транспортним засобом марки «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 , по бульв. Т. Шевченка, 29 у м. Києві, не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №967345 від 01 листопада 2024 року, складеному у відповідності до ст. 256 КУпАП, яким зафіксовані обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та підписано особою без зауважень та заперечень;
- довідкою старшого інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в м. Києві капітана поліції С. Касько, в якій вказано, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вже притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП від 03.10.2024 р. Крім того, відповідно до Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував;
- в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3185808, відповідно до якої  ОСОБА_1 , 03 жовтня 2024 року об 11:18 год. керуючи транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП;
- відеозаписом з боді камери працівника поліції, на якій зображені події викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №967345 від 01 листопада 2024 року.
Тобто, наявність постанови серії ЕНА №3185808 від 03 жовтня 2024 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП свідчить про те, що останній притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та в подальшому повторно протягом року вчинив порушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, висновок викладений у постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчинені правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, та підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів того, що  ОСОБА_1 повторно протягом року був підданий адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2-4 ст. 126 КУпАП, оскільки зазначені в постанові ЕНА 3185808 від 03 жовтня 2024 року обставини щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не відповідають диспозиції адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1  за ч. 5 ст. 126 КУпАП направлено до Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП, - для належного оформлення, у зв`язку з тим, що з даних постанови серії ЕНА №3185808 від 03 жовтня 2024 року,  ОСОБА_1 був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 3400 грн за керування транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 , на смузі руху для маршрутних транспортних засобів, тобто диспозиція зазначеного правопорушення не відповідає диспозиції адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 КУпАП.
На виконання вищевказаної постанови 23 січня 2025 року від НПУ ДПП УПП у м. Києві відділу адміністративної практики начальника А. Ольховської надійшов доопрацьований адміністративний матеріал за ч. 5 ст. 126 КУпАП складений відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якого вбачається, що відповідно даних постанови серії ЕНА № 3185808 від 03.10.2024, гр. ОСОБА_1 , був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 3400 грн за керування 03.10.2024 об 11 год. 18 хв. транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 ,по вул. Велика Васильківська, 99, у м. Києві не маючи права керування таким транспортним засобом. 
Та обставина, що суть адміністративного правопорушення, викладена у постанові ЕНА №3185808 від 03.10.2024 року (водій керуючи ТЗ здійснив рух на смузі для маршрутних ТЗ, позначеною дорожнім знаком 5.11) не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 126 КУпАП, не може бути взята до уваги судом, оскільки не спростовує факту притягнення вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності саме за ч. 2 ст. 126 КУпАП. 
Апеляційний суд також враховує, що  ОСОБА_1 не скористався правом на оскарження постанови ЕНА №3185808 від 03.10.2024 року. Таким чином, постанова є чинною.
Тобто ОСОБА_1 притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність доказів повторності вчинення інкримінованого останньому адміністративного правопорушення.
Твердження сторони захисту під час судового засідання в суді апеляційної інстанції про наявність в ОСОБА_1 посвідчення водія під час складання про адміністративне правопорушення серії ААД №967345 від 01 листопада 2024 року, не відповідають дійсності, оскільки з долученої до матеріалів справи довідки, яка надійшла до суду першої інстанції, як додаток до протоколу та з супровідного листа про направлення доопрацьованих адміністративних матеріалів від 21 січня 2025 року №2000/41/11/4-2025 вбачається, що відповідно до Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував.
Долучений в судовому засіданні тимчасовий дозвіл серії НОМЕР_2 на право керування транспортними засобами на підтвердження наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки даний тимчасовий дозвіл виданий останньому 24 лютого 2026 року замість посвідчення водія серії НОМЕР_3 виданого 26 травня 2025 року. 
З вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія на право керування транспортними засобами вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №967345 від 01 листопада 2024 року та після винесення оскаржуваної постанови, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 2400-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 /п`ять/ років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди апелянта з оскаржуваною постановою.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
За таких обставин, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. А отже відсутні підстави для закриття провадження у справі, як на тому вказано в апеляційній скарзі.
Адміністративне стягнення, накладене на  ОСОБА_1 в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.
За таких обставин доводи апеляційної скарги є безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній