ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" травня 2026 р. Справа№ 910/4300/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Руденко М.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву Приватного підприємства «ФП-Транс» щодо розподілу судових витрат
у справі №910/4300/25 (суддя Алєєва І.В.)
за позовом Приватного підприємства «ФП-Транс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донмакс Логістік»
про стягнення 396 236,34 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «ФП-Транс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донмакс Логістік» про стягнення 396 236,34 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 у справі №910/4300/25 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 апеляційну скаргу Приватного підприємства «ФП-Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 у справі №910/4300/25 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 у справі №910/4300/25 скасовано та ухвалено нове, якім позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донмакс Логістік» на користь Приватного підприємства «ФП-Транс» майнову шкоду в розмірі 396 236,34 грн, судовий збір за подачу позову в сумі 4 754,84 грн, витрати на проведення експертизи в сумі 6 000 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 7 132,25 грн.
13.04.2026 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Приватного підприємства «ФП-Транс» надійшла заява, в якій останній просить ухвалити додаткову постанову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донмакс Логістік» на користь Приватного підприємства «ФП-Транс»:
- витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 5 943, 55 грн;
- витрат, понесених у зв`язку з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 6 000,00 грн;
- витрат, понесених на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 30 000, 00 грн; 
- витрат понесених у зв`язку зі сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 8 915,33 грн; 
- витрат понесених на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 18 000,00 грн.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/4300/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 13.04.2026 призначено розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі №910/4300/25 без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, розглянувши клопотання Приватного підприємства «ФП-Транс» про стягнення судових витрат у справі №910/4300/25, дійшла до наступних висновків.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем додано копію договору про надання правничої допомоги 2Б/0141 від 27.11.2024, укладеного між позивачем та АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч», відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати клієнту професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених даним договором та додатками до нього, за подією, що визначена в додатках до цього договору.
Згідно п. 1 додатку № 2 до договору встановлено, що плата за надані адвокатським об`єднанням послуги на виконання договору, пов`язану із судовим вирішенням спору щодо відшкодування шкоди, становить 3 000,00 грн за одну годину роботи.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано детальний опис робіт, виконаних для надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції від 02.04.2025, в якому одноособово адвокатом вказано вартість послуг у сумі 30 000,00 грн, та опис наданих робіт у суді апеляційної інстанції від 10.04.2026, в якому одноособово адвокатом вказано вартість послуг у сумі 18 000,00 грн.
Також позивачем надано рахунок на оплату № 3 від 10.04.2026 на суму 48 000,00 грн, акт надання послуг № 77 від 10.04.2026 на суму 48 000,00 грн та платіжну інструкцію № 3286 від 10.04.2026 на суму 48 000,00 грн.
Так, зокрема, на підставі вказаних доказів, позивач просить стягнути з відповідача 30 000,00 грн витрат, понесених на правничу допомогу у суді першої інстанції та 18 000,00 грн витрат, понесених на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
У постанові Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у даній справі, якою позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, досліджувались подані позивачем у суді першої інстанції докази на підтвердження розміру витрат на професійну допомогу, понесених у суді першої інстанції, а саме укладений між сторонами договір та детальний опис робіт, виконаних для надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції від 02.04.2025.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц).
У постанові Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20, зазначено, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Так, у даній постанові суду від 07.04.2026 було зазначено, що поданий позивачем опис не може бути документальним погодженням між позивачем та адвокатським об`єднанням розміру витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі, тоді як позивачем не було долучено до матеріалів справи актів приймання-передачі наданих послуг, платіжних доручень, тощо, які б підтверджували фактично понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.
В той же час, позивачем після ухвалення судом апеляційної інстанції постанови 10.04.2026 на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції було надано рахунок на оплату № 3 від 10.04.2026 на суму 48 000,00 грн та акт надання послуг № 77 від 10.04.2026, які є документальним підтвердженням надання правової допомоги згідно вказаних вище висновків Верховного Суду.
Частиною восьмою статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Водночас, за змістом статті 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У постанові Верховного Суду від 24.01.2023 у справі №922/4022/20 викладений правовий висновок щодо застосування статей 129, 221 ГПК України:
"Наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:
- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів".
Як вбачається із матеріалів справи, рішення суду першої інстанції у даній справі було ухвалено 01.12.2025, тоді як фактичні докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивачем було подано лише 10.04.2026.
Колегія суддів враховує, що відповідні докази були подані позивачем протягом п`яти днів після ухвалення постанови апеляційного господарського суду.
Водночас, у цьому контексті колегія суддів звертається до правової позиції об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 22.04.2024 у справі №346/2744/21, в якій зазначено, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
З цих підстав Верховний Суд у справі №346/2744/21визнав обґрунтованою відмову суду апеляційної інстанції у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, оскільки ні до відзиву, ні до закінчення судових дебатів, ні протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду першої інстанції відповідач доказів понесення відповідних судових витрат не надав, а подав ці докази (угода про надання професійної правничої допомоги, акт) тільки із заявою про ухвалення додаткового рішення до суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів враховує, що у постанові від 22.04.2024 у справі №346/2744/21 безпосередньо відсутні висновки щодо застосування статті 221 ГПК України, позаяк розгляд справи №346/2744/21 здійснювався у порядку цивільного судочинства. 
Разом із тим, стаття 246 Цивільного процесуального кодексу України, щодо яких сформовані відповідні висновки, та стаття 221 ГПК України однаково регулюють порядок подання доказів розміру понесених судових витрат, зокрема, в разі пропуску встановленого строку (до закінчення судових дебатів у справі).
Колегія суддів також враховує, що у справі №910/14752/23 Верховний Суд навів висновки, викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2024 у справі №346/2744/21, щодо застосування статті 246 Цивільного процесуального кодексу України (яка є аналогічною статті 221 ГПК України), та відмовив у розподіленні витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанції, оскільки відповідач не обґрунтував поважність причин неподання доказів до закінчення судових дебатів у справі у суді першої інстанції, на стадії апеляційного та касаційного перегляду справи.
А тому, оскільки позивач не обґрунтував поважність причин неможливості подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів та протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення суду першої інстанції, зокрема неможливості формування акту наданих послуг на підтвердження правової допомоги, яка була надана у суді першої інстанції, у вказані строки, а подав ці докази тільки із заявою про ухвалення додаткового рішення до суду апеляційної інстанції, з урахуванням позиції, викладеної у постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2024 у справі №346/2744/21, Верховного Суду від 16.04.2025 у справі №910/14752/23, колегія суддів дійшла до висновку про відмову позивачу у задоволенні заяви про стягнення 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.
Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, понесених на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, у розмірі 18 000,00 грн, колегія суддів вважає їх доведеними та такими що подані у строки, передбачені частиною восьмою статті 129 ГПК України.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Відповідного клопотання відповідачем подано не було.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Колегією суддів враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
Так, для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Колегією суддів досліджено подані позивачем до суду докази, які свідчать про проведену адвокатом роботу у суді апеляційної інстанції (зокрема подача апеляційної скарги, надання пояснень по суті спору під час розгляду справи по суті), і не встановлено неспівмірності вказаних витрат.
Колегія суддів відзначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Також, апеляційним судом враховуються положення п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене вище, з огляду на фактично надану адвокатом правову допомогу в межах справи №910/4300/258 у суді апеляційної інстанції, з огляду на наявність доказів на понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, з огляду на задоволення поданої позивачем апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на професійну правову допомогу у суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача у сумі 18 000,00 грн.
Стосовно решти вимог заяви позивача, а саме стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донмакс Логістік» витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 5 943, 55 грн; витрат понесених у зв`язку з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 6 000,00 грн; витрат понесених у зв`язку зі сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 8 915, 33 грн, колегія суддів зазначає, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у справі № 910/4300/25 було стягнуто з відповідача судовий збір за подачу позову в сумі 4 754,84 грн, витрати на проведення експертизи в сумі 6 000 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 7 132,25 грн.
При цьому, у контексті стягнутих сум судового збору колегія суддів зазначає, що хоча позивачем було сплачено 5 943, 55 грн судового збору за подачу позову та 8 915, 33 грн судового збору за подачу апеляційної скарги, водночас з відповідача, з огляду на заявлену суму позовних вимог, підлягало стягненню саме 4 754,84 грн судового збору за подачу позову та 7 132,25 грн судового збору за подачу апеляційної скарги у зв`язку із подачею документів у даній справі в електронному вигляді, до яких, згідно приписів ч. 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
А тому підстав для ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат на оплату судового збору за подачу позову та апеляційної скарги, витрат на проведення експертизи колегія суддів не вбачає, оскільки відповідні витрати вже були розподілені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у справі № 910/4300/25.
Таким чином, з огляду на викладене вище, подана Приватним підприємством «ФП-Транс» заява щодо розподілу судових витрат підлягає задоволенню частково шляхом ухвалення додаткової постанови про стягнення відповідача на користь позивача 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 244 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ :

1. Заяву Приватного підприємства «ФП-Транс» задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донмакс Логістік» (код 42526072, адреса 02068, місто Київ, вул.Ревуцького, будинок 36/2, квартира 6) на користь Приватного підприємства «ФП-Транс» (код 41611753, адреса 80300, Львівська обл., Жовківський р-н, місто Жовква, ВУЛИЦЯ КОТЛЯРЕВСЬКОГО, будинок 7) 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
3. В решті вимог заяви відмовити.
4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Додаткова постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені Господарським процесуальним кодексом України порядку і строки. 

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко