КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 361/14436/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/10874/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Савчак С.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2026 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 25 березня 2026 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Кредит-Капітал" звернулося до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: 
- стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 9642348 від 21.02.2023 у розмірі 12017,70 грн.;
- стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. 00 коп.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 21.02.2023 року між фізичною особою позичальником: ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит № 9642348, згідно з умовами якого відповідачка отримала 3000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором.
Пункт 7.1 Кредитного договору №9642348 від 21.02.2023 визначає, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Так, позивач зазначав, що відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідачки, якій, у свою чергу, були перераховані кошти відповідно до умов п. 2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти, зареєстрованої відповідачкою в особистому кабінеті та визначеної в кредитному договорі, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідачки від кредитодавця.
Також, як вказано в позові, згідно з п. 3.2.6. кредитного договору кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника. 
Таким чином, відповідно до умов кредитного договору, 26.07.2023 між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір відступлення прав вимоги 101-МЛ від 26.07.2023, за яким, зокрема, відбулось і відступлення права вимоги за кредитним договором №9642348 від 21.02.2023, що укладений між кредитодавцем та відповідачкою.
Разом з тим, незважаючи на повне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань перед відповідачкою, остання порушила умови кредитного договору та не виконала свої зобов`язання, у зв`язку з чим за нею обліковується заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 12017,70 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2790 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 8657,70 грн.; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 570 грн.
Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області у задоволенні позову відмовлено (а.с. 104-109).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що первісний кредитор - ТОВ "Мілоан" не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» , а тому не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.
Посилається на вимоги п. 10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів не банківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03.11.2021 № 113, яким передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
При цьому, вказує, що платіжне доручення, надане позивачем на підтвердження позовних вимог, укладене в електронній формі та має усі обов`язкові реквізити: дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської діяльності, підпис та печатку первісного кредитора, призначення платежу, рахунок кредитора з частково відкритим номером картки.
Натомість, будь-яких доказів на спростування обставин, що кошти, визначені у платіжному дорученні у розмірі 3000,00 грн., надійшли в розпорядження відповідачки на належну їй картку, відповідачкою надано не було.
Також, зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи доказів підписання відповідачкою кредитного договору, адже вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу нею на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету (а.с. 118).
Ухвалами Київського апеляційного суду від 30.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. При цьому, відповідачці надано 10 робочих днів з дня отримання копії ухвали та апеляційної скарги, для подання відзиву. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги була направлена відповідачці до її особистого електронного кабінету 01.05.2026. Згідно зі звітом про доставку вказані документи було доставлено відповідачці 01.05.2026.
Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідачка не подала до суду відзив на апеляційну скаргу, суд вирішує справу за наявними матеріалами, адже відсутність відзиву не перешкоджає розгляду справи.
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції,в матеріалах справи міститься копія Договору про споживчий кредит № 9642348 від 21.02.2023, сторонами якого зазначено ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , який містить відмітку про підписання даного Договору останньою одноразовим ідентифікатором U76556 (а.с. 12-22).
Так, згідно з термінами та визначеннями, які містяться в Договорі про споживчий кредит №9642348 від 21.02.2023, Правила - Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайті кредитодавця за посиланням https://tengo.ua/s/documents, що є невід`ємною частиною цього Договору, які не містять істотних умов Договору і регулюють відносини кредитодавця та позичальника в частині, що не врегульована Договором. Підписанням цього Договору/акцепту, позичальник укладає кредитний договір в цілому, з усіма його додатками та невід`ємними частинами. Способи надання кредиту - безготівково, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок (рахунок) з використанням наданих позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (картки) або готівкою, шляхом переказу суми кредиту через платіжну систему NovaPay, яку позичальник отримує у відділеннях учасників цієї платіжної системи. Якщо кредитні кошти надаються безготівково, в п.2.1 вказується: на рахунок з використанням картки, якщо готівкою: готівкою у відділеннях NovaPay.
Як передбачено п.п. 1.1-1.4 п. 1 вищезазначеного Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п. 1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4 Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 3000,00 гривень. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 21.02.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 08.03.2023 (рекомендова дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 06.06.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 08.03.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 06.06.2023 р. (останнього дня строку кредитування).
Відповідно до п.п. 6.1, 6.7 п. 6 Договору про споживчий кредит № 9642348 від 21.02.2023, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Позичальника ідентифіковано та верифіковано шляхом отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних позичальника.
Додатком № 1 до Договору про споживчий кредит №9642348 від 21.02.2023 є Графік платежів за договором про споживчий кредит 9642348 від 21.02.2023 (а.с. 23), додатком № 2 до Договору про споживчий кредит №9642348 від 21.02.2023 є паспорт споживчого кредиту №9642348 (а.с. 24-25).
Також, судом досліджено копію Анкети-заяви на кредит № 9642348 від 21.02.2023, у якій зазначено, що рішення: погоджено, дата рішення: 21.02.2023, погоджена сума: 3000,00 гривень, погоджений строк: 15 днів, комісія за надання: 19,00% одноразово, ставка процентів: 2,00 % за кожен день користування (а.с. 27-28).
На підтвердження надання відповідачу ОСОБА_1 коштів на умовах, передбачених договором, до позовної заяви долучено копію платіжного доручення № 94135536 від 21.02.2023, платник: ТОВ «МІЛОАН», отримувач:  ОСОБА_1 , призначення платежу: кошти згідно договору 9642348, сума: 3000,00 гривень (а.с. 29). Разом з цим долучено довідку за вих. № б/н від 10.09.2025, видану ТОВ «Мілоан», в якій зазначено відомості про підписання відповідачем Договору про споживчий кредит №9642348 від 21.02.2023 (а.с. 26).
Також, матеріали справи містять копію відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №9642348, видану ТОВ «Мілоан», та виписку з особового рахунка за Кредитним договором №9642348 від 21.02.2023, в якій зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором не погашена і складає 12017,7 грн., яка складається з простроченої заборгованості за: сумою кредиту - 2790 гривень; комісіями - 570 гривень; відсотками - 8657,7 гривень (а.с. 30-32).
Крім того, на виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів АТ КБ "Приватбанк" надав відповідь від 22.02.2026, згідно з відомостями якої платіжна картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 . Також надано інформацію про зарахування 21.02.2023 3000,00 грн. на банківський рахунок, для обслуговування якого було емітовано зазначену платіжну картку, за вказаний період.
26.07.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 101-МЛ, згідно з умовами якого, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договороми вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 33-41).
До позовної заяви долучено копію акту приймання-передачі реєстру боржників від 26.07.2023 до Договору відступлення прав вимоги №101-МЛ від 26.07.2023 (а.с. 50) та копію платіжної інструкції, в призначенні платежу якої зазначено: плата за відступлення права вимоги зг.дог. ВІДСТУПЛЕННЯ ПРАВ ВИМОГИ № 101-МЛ від 26/07/2023 р. Без ПДВ (а.с. 51).
Крім того позивачем надано копію Витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги 101-МЛ від 26.07.2023 (у новій редакції згідно додаткової угоди №1 від 04.02.2025). З даного документу вбачається, що за вказаним вище договором право вимоги за кредитним договором № 9642348 від 21.02.2023 на загальну суму заборгованості 12017,70 грн. перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (а.с. 52).
Генеральним директором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» М.Р. Хробак було надіслано претензію від 04.11.2025 за вих. № 22906886/3373 на ім`я ОСОБА_1 , у якій повідомили їй про укладення 26.07.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» Договору відступлення прав вимоги №101-МЛ та про вимогу сплатити заборгованість на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором №9642348 від 21.02.2023 у розмірі 12017,70 грн. (а.с. 53).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не долучено до матеріалів справи жодних належних доказів ідентифікації відповідачки, а відтак і підписання нею кредитного договору, перерахування коштів та отримання саме відповідачкою кредитних коштів за Договором про споживчий кредит №9642348 від 21.02.2023.
Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Надаючи правову оцінку кредитному договору, колегія суддів враховує, що такий договір містить електронний підпис відповідачки одноразовим ідентифікатором U76556, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника та повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах.
Своїм підписом на договорі відповідачка підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов'язується їх виконувати. Усі істотні умови кредитного договору, зокрема тіло кредиту, відсоткова ставка, комісія відображені у договорі. 
У той же час, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіну і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19.
Також, за змістом частини першої статті 1050 ЦК України, згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц міститься висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з частиною 3 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію" продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. 
Обов`язком позивача, який стверджує про надання відповідачу безготівкових кредитних коштів первісними кредиторами за кредитними договорами, у яких він набув право вимоги, є надання доказів, що підтверджують зарахування позичальнику таких коштів, а у разі неможливості самостійно подати такий доказ - право на обґрунтування такої неможливості та заявлення клопотання про витребування доказів судом.
Згідно з правовою позицією, яка була викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Так, у п. 2.1 кредитного договору зазначено, що кредитні кошти надаються позичальникові безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_3.
Факт перерахування грошових коштів у розмірі 3000,00 грн. за договором №9642348 саме на цю кредитну картку підтверджується платіжним дорученням № 94135536 від 21.02.2023 та відповіддю АТ КБ "Приватбанк" від 22.02.2026, згідно з відомостями якої платіжна картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 . 
При цьому, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором та випискою особового рахунка за кредитним договором заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 12017,70 грн., яка складається з простроченої заборгованості за: сумою кредиту - 2790 грн.; комісією - 570 грн.; відсотками - 8657,70 грн.
Вказані докази, в силу вищенаведених положень законодавства, є належними та допустимими доказами, які підтверджують існування у позичальника заборгованості за укладеним кредитним договором у заявленому до стягнення розмірі.
Натомість, відповідачем не спростовано відсутності у нього заборгованості за кредитним договором або наявності заборгованості в іншому розмірі, зокрема не надано контррозрахунку, доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором матеріали справи також не містять.
Також, відповідачкою не спростовано, що банківська карта з відповідним номером їй не належить. 
За вказаних обставин, а також враховуючи те, що позивачем доведено та обгрунтовано наявність у відповідача заборгованості у загальному розмірі 12017 грн. 70 коп., суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є позивач, належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредит в обумовленій сумі, тоді як відповідачка неналежно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість у сумі 12017 грн. 70 коп., що підтверджується належними та допустимими доказами, приходить до висновку про наявність правових для стягнення з відповідачки на користь позивача вказаної суми заборгованості.
Таким чином, ухвалене судом першої інстанції заочне рішення, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Щодо судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції, слід зазначити наступне.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Звертаючись до суду першої інстанції, ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" у позовній заяві заявляло вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.
На підтвердження витрат на правову допомогу у матеріалах справи наявний договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, копія Акту наданих послуг № Д/10225 від 12.11.2025, копія Детального опису наданих послуг до Акту № Д/10225 від 12.11.2025.
Разом з тим, у постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Таким чином, аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, визначений адвокатом є завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 12017 грн. 70 коп., тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн. 00 коп. є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 3 000 грн. 00 коп.
Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн за подання позовної заяви та 3633,60 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду.
Оскільки, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 , з останньої підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2422 грн. 40 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 грн. 60 коп.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" - задовольнити.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2025 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором № 9642348 від 21 лютого 2023 року у розмірі 12017 (дванадцять тисяч сімнадцять) грн. 70 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять два) грн. 40 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус.
Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Оніщук М.І. 
Судді Шебуєва В.А.
Кафідова О.В.