ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2026 року	справа № 380/18456/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Київ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Київ (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 913080194117 від 02.09.2025 р. Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України у м. Київ, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні із пенсії по віку на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до п. 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 XII у зв`язку з відсутністю законних підстав та необхідного стажу на посадах державної служби;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 XII, п. 12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII стаж роботи позивача (на посадах державної служби) ОСОБА_1 на посадах спеціалістів державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів та на посадах спеціалістів у органах податкової служби (інспекції, адміністрації) ДПС, ДФС, Міндоходів України за період з 24.04.1987 по 29.08.1998 та з 29.01.1990 по 14.07.2015 (по день звільнення та припинення державної служби) а саме з:
- 20.04.1987 на посаді економіста Червоноармійського райфінвідділу м. Львова;
- 15.02.1988 на посаду інспектора держдоходів Червоноармійського райфінвідділу м. Львова по 29.08.1989 (день звільнений з посади за ст.36 п.5 КЗпП УРСР);
- 29.01.1990 на посаду економіста II категорії відділу держдоходів Червоноармійського райфінвідділу м. Львова;
- 02.07.1990 на посаді державного податкового інспектора відділу оподаткування доходів кооперативних і громадських організацій в ДПІ МФ УРСР по Червоноармійському району м. Львова;
- 22.08.1990 на посаді старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування доходів кооперативів і громадських організацій ДПІ МФ УРСР по Червоноармійському району м. Львова;
- 09.03.1993 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора у ревізійно-інспекторському відділі;
- 10.10.1993 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу аудиту юридичних осіб ;
- 22.02.1994 на посаді головного державного податкового ревізора -інспектора відділу податкових розслідувань в ДПІ по м. Львову;
- 24.10.1995 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора оперативно-ревізійного відділу;
- 26.11.1996 на посаді головного державного ревізорі-інспектора Державної податкової адміністрації у м. Львові;
- 03.01.1997 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу організації податкових розслідувань;
- 01.12.1997 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу дослідної перевірки управління податкової поліції;
- 01.08.2000 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу перевірок в галузях промисловості, галузях АПК в ДІЛ у м. Львові;
- 19.03.2001 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу перевірок в пріоритетних галузях економіки управління дослідних перевірок;
- 11.02.2002 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю сплати прямих податків УДП ГВПЛС ДПІ у м. Львові;
- 16.10.2002 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу перевірок сплати податку на прибуток;
- 03.01.2003 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу відомчого контролю ДПА у Львівській області;
- 02.06.2003 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу відомчого та фінансового контролю;
- 20.10.2003 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу фінансового контролю;
- 01.11.2004 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу розгляду скарг та проведення оперативних перевірок;
- 24.10.2005 на посаді старшого державного податкового ревізора інспектора цього відділу управління відомчого контролю;
- 15.01.2007 на посаді старшого державного податкового ревізора інспектора відділу фінансових та тематичних перевірок;
- 25.06.2008 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу фінансових та тематичних перевірок;
- 31.01.2012 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього контролю та аудиту ДПС у Львівській області;
- 11.04.2012 на посаді начальника відділу обліку платників податків та обробки податкової звітності управління інформатизації та обліку платників податків ДПІ у Личаківському районі м. Львова;
- 15.02.2013 на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансування бухгалтерського обліку та звітності ДПС у Львівській області;
- 29.05.2013 на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку ГУ Міндоходів у Львівській області;
- 30.09.2013 на посаді головного державного інспектора відділу контролю виконання документів управління організації діяльності та контролю виконання документів;
- 03.12.2014 на посаді головного державного інспектора відділу контролю виконання документів, організаційно-розпорядчого управління ГУ ДФС у Львівській області по 14.07.2015 (по час звільнення у зв`язку з виходом на пенсію);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві перевести ОСОБА_1 з пенсії по віку на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно до п. 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.02.2015 року № 889-VIII та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ з 26.08.2025 на підставі поданої позивачем заяви зареєстрованої за № 6327 та доданими до неї документами в тому числі і Довідками виданими позивачу ГУ ДПС у Львівській області 26.08.2025 № 136-13-01-10-21, № 137-13-01-10-21.
Позивач в обґрунтування позовних вимог вказав, що звернувся до Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про переведення його з пенсії по віку на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Ствердив, що рішенням ГУ ПФу у м. Києві відмовлено у задоволенні заяви, у зв`язку з відсутністю законних підстав. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 15.09.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 15.09.2025 надіслано відповідачу у його електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» 15.09.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, наявною у матеріалах справи.
Відповідач заяви про визнання позову чи відзиву на позовну заяву в строки, передбачені ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до суду не надав, про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін повідомлений належним чином. 
Суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.
Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Позивач 26.08.2025 звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Львівській області про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач в межах спірного періоду працював на таких посадах:
- 20.04.1987 прийнятий на посаду економіста Червоноармійського РФВ;
- 15.02.1988 переведений на посаду інспектора ревізора держдоходів;
- 29.08.1989 звільнений із займаної посади шляхом переводу в "Промхімсантехмонтаж", за ст. 36 п. 5 КЗпП УРСР;
- 29.08.1989 призначений на посаду бухгалтера-ревізора II категорії;
- 23.01.1990 звільнений за власним бажання, за ст.38 КЗОТ УРСР;
- 29.01.1990 зарахований на посаду економіста II категорії відділу держдоходів тимчасово на час декретної відпустки, Червоноармійського райфінвідділу м. Львова;
- 30.06.1990 звільнений у зв`язку з переводом в ДПІ Мінфіну УРСР Червоноармійського району м. Львова по п.5 ст.36 КЗпП УРСР;
- 02.07.1990 зарахований на посаду державного податкового інспектора відділу оподаткування доходів кооперативних і громадських організацій шляхом переводу з Червоноармійського фінвідділу в ДПІ МФ УРСР по Червоноармійському району м.Львова;
- 22.08.1990 переведений на посаду старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування доходів кооперативів і громадських організацій;
- 30.10.1992 присвоєно звання інспектор податкової служби І рангу;
- 09.03.1993 переведений старшим державним податковим ревізором-інспектором у ревізійно-інспекторський відділ;
- 10.10.1993 у зв`язку зі зміною структури інспекції переведений на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу аудиту юридичних осіб ;
- 21.02.1994 звільнений з займаної посади по переводу в ДПІ по м. Львову згідно п. 5 ст. 38 КЗпП УРСР;
- 22.02.1994 прийнятий на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу податкових розслідувань в порядку переведення з ДПІ по Личаківському району м. Львова в ДПІ по м. Львову;
- 05.05.1994 прийнято присягу Державного службовця;
- 24.10.1995 у зв`язку з утворенням управління податкових розслідувань переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора оперативно-ревізійного відділу;
- 26.11.1996 у зв`язку із ліквідацією Державної податкової інспекції по м. Львову і утворенням Державної податкової адміністрації у м. Львові переведений на посаду головного державного ревізорі-інспектора;
- 03.01.1997 у зв`язку із затвердженням та введенням в дію нового штатного розпису переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу організації податкових розслідувань;
- 31.01.1997 присвоєно спеціальне звання РПС -III рангу;
- 01.12.1997 переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу дослідної перевірки управління податкової поліції;
- 14.02.1998 Державна податкова адміністрація у м. Львові перейменована в ДПІ у м. Львові;
- 01.08.2000 переведений у зв`язку із зміною штатного розпису на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу перевірок в галузях промисловості, галузях АПК;
- 19.03.2001 переведений у зв`язку із зміною штатного розпису на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу перевірок в пріоритетних галузях економіки управління дослідних перевірок ;
- 01.11.2001 присвоєно спеціальне звання радника податкової служби II рангу ;
- 11.02.2002 у зв`язку зі змінами в штатному розписі переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю сплати прямих податків УДП ГВПЛС ДПІ у м. Львові;
- 16.10.2002 Відділ перейменовано у відділ перевірок сплати податку на прибуток ;
- 02.01.2003 звільнений з займаної посади в порядку переведення в Державну податкову адміністрацію у Львівській області згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України;
- 03.01.2003 зарахований на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу відомчого контролю в порядку переведення в Державну податкову адміністрацію у Львівській області;
- 02.06.2003 у зв`язку зі змінами організаційної структури переведений на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу відомчого та фінансового контролю;
- 20.10.2003 в зв`язку із змінами організаційної структури переведений на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу фінансового контролю;
- 01.11.2004 Відділ перейменовано у відділ розгляду скарг та проведення оперативних перевірок;
- 24.10.2005 переведений на посаду старшого державного податкового ревізора інспектора цього ж відділу управління відомчого контролю ;
- 15.01.2007 Відділ перейменовано у відділ фінансових та тематичних перевірок ;
- 25.06.2008 переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора цього відділу цього ж управління як такий що успішно пройшов стажування;
- 31.01.2012 у зв`язку з реорганізацією Державної податкової інспекції у Львівській області переведений в ДПС у Львівській області на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього контролю та аудиту;
- 10.04.2012 звільнений із займаної посади в порядку переведення для подальшої роботи в ДПІ у Личаківському районі м. Львова Львівської області ДПС ;
- 11.04.2012 прийнятий на посаду начальника відділу обліку платників податків та обробки податкової звітності управління інформатизації та обліку платників податків в порядку переведення за результатами стажування ДПІ у Личаківському районі м. Львова;
- 14.02.2013 звільнений із займаної посади в порядку переведення в ДПС у Львівській області;
- 15.02.2013 прийнятий в порядку переведення на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансування управління фінансування бухгалтерського обліку та звітності на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_2 як такий, що успішно пройшов стажування. Присвоєно 11 ранг державного службовця;
- 15.04.2013 переведений на посаду головного спеціаліста відділу фінансування цього ж управління ;
- 29.05.2013 у зв`язку з реорганізацією ДПС у Львівській області шляхом приєднання до Головного управління Міндоходів у Львівській області переведений на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку ;
- 30.09.2013 переведений на посаду головного державного інспектора відділу контролю виконання документів управління організації діяльності та контролю виконання документів на час відпустки допологової та післяпологової відпустки основного працівника;
- 18.11.2013 переведений на цю ж посаду цього ж відділу цього ж управління на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника;
- 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної служби II рангу";
- 03.12.2014 у зв`язку з реорганізацією ГУ Міндоходів у Львівській області шляхом приєднання до ГУ ДФС у Львівській області переведений на посаду головного державного інспектора відділу контролю виконання документів організаційно-розпорядчого управління ГУ ДФС у Львівській області на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника;
- 14.07.2015 звільнений із займаної посади за власним бажанням у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу (вихід на пенсію) за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ у м. Києві. За результатом розгляду заяви прийнято рішення О/р № 913080194117, відповідно до якого відмовлено у задоволенні заяви. В обґрунтування відмови відповідач вказав, що посадовим особам органів податкової служби згідно зі статтею 343.1 ПКУ присвоюються спеціальні звання, і відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 ЗУ "Про державну службу" № 3723-ХІІ.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду із цим позовом.
Суд при вирішенні спору по суті керується таким.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон №3723-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723- ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
З 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).
Підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно з пунктом 10 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом України займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 11 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VІІІ перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених вказаним Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Пункт 12 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VІІІ визначає, що для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За правилами ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Тобто, «Прикінцевими та перехідними положеннями» Закону № 889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-XII.
За наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-XII.
Водночас, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XIIпісля 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст.37 вказаного Закону України та п. п. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 560/2398/19, від 22.05.2024 у справі № 500/1404/23.
Абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV регламентовано, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
Суд звертає увагу, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством (п. 8 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII), а саме відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283).
Вказане у сукупності свідчить про те, що набутий до 01.05.2016 стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, розмір якого, серед іншого (страхового стажу, віку особи), впливає на наявність в особи права на пенсію, що призначається на підставі п.10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.
Як встановив суд, відповідач відмовив у задоволенні заяви позивачу покликаючись на те, що посадовим особам органів податкової служби згідно зі статтею 343.1 ПКУ присвоюються спеціальні звання, і відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 ЗУ "Про державну службу" № 3723-ХІІ.
З трудової книжки позивач слідує, що позивач у період з 02.07.1990 року по 14.07.2015 рік (що в загальній кількості становить 25 років) працював на посадах спеціалістів у органах податкової служби (інспекції, адміністрації) ДПС, ДФС, Міндоходів України. Отже, записи у трудовій книжці підтверджують трудову діяльність позивача в органах державної податкової служби, присвоєння персональних та спеціальних звань, рангів державного службовця.
Суд зазначає, що стаж державної служби до 01.05.2016 обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283(далі - Порядок № 283).
Пунктом 1 Порядку № 283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
За змістом п. 5 Порядку № 283 обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» № 509-XII від 04.12.1990 (далі - Закон № 509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Згідно зі ст. 6 Закону № 509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Частиною 5 ст. 15 Закону № 509-XII установлено, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, Законом України «Про державну службу».
Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону № 509-XII службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). Тобто цією нормою було встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Частинами 7, 8 ст. 15 Закону № 509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 № 5083-VI, який набрав чинності 12.08.2012, доповнено ПК України розділами XVIII-1 та XVIII-2.
Пунктом 342.4 ст. 342 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Згідно абз. 1, 2 п. 344.1 ст. 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах повинен зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.
Частиною 17 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ передбачено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Отже, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача визначено, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.
Вказане підтверджується положенням п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII та п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016 (далі - Порядок № 229), за змістом яких до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
З огляду на наведене, суд критично оцінює покликання відповідача на те, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача із заявою від 26.08.2025, про перехід з пенсії за віком відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до ЗУ "Про державну службу", дотримано всіх умов, необхідних для реалізації права на переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, п. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889, а саме позивач досяг 70 річного віку, та стаж роботи на посадах державного службовця станом на 01.05.2016 становив понад 20 років.
Тому, відмова відповідача в переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є неправомірною, внаслідок чого рішення ГУ ПФУ у м. Києві № 913080194117 від 02.09.2025 слід визнати протиправним та скасувати.
Згідно ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
У спірному випадку у позивача право на переведення з одного виду пенсії на інший виникло з моменту звернення до пенсійного органу з відповідною заявою – 26.08.2025.
Щодо позовної вимоги про переведення позивача на пенсію з урахуванням довідок № 136-13-01-10-21, № 137-13-01-10-21 від 26.08.2025, суд зазначає таке.
Постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 року № 823 «Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб» набрала чинності 20.07.2024, якою, зокрема, абзац шостий пункту 4 Порядку № 622 замінено абзацами такого змісту:
За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на дату виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах, визначених законодавством, таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі. Середньомісячна сума зазначених виплат за місяць визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за місяць на фактичну чисельність державних службовців за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, здійснюється з урахуванням положень пунктів 4-1 і 4-2 цього Порядку.
Порядок № 622 доповнено пунктом 4-2, який передбачає, що для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та яких не було переведено на посади, передбачені штатним розписом, форму якого затверджено наказом Мінфіну від 28 січня 2002 р. № 57 (з урахуванням змін, внесених наказом Мінфіну від 27 листопада 2023 р. № 661), або які звільнилися до 1 січня 2024 р. з таких органів, визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 цього Порядку. При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на 31 грудня 2023 р., а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31 грудня 2023 року.
Для призначення пенсії державного службовця таким особам та особам, які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби, подаються довідки про:
- посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 4;
- розміри виплат, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 4 цього Порядку, за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 5;
- розміри виплат, зазначених в абзаці шостому пункту 4 цього Порядку, за формою згідно з додатком 6.
Постановою № 823 також затверджено форми довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, серед яких, зокрема, довідка про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за Додатком № 4 до Порядку та довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби за Додатком № 6 до Порядку.
Суд зазначає, що видані Головним управлінням ДПС у Львівській області довідки № 136-13-01-10-21, № 137-13-01-10-21 від 26.08.2025 про складові заробітної плати позивача, які подавались разом із заявою про перерахунок пенсії, відповідають вимогам Порядку № 622 щодо форм відповідних довідок. З довідок слідує, що вони були видані на підставі платіжних відомостей про нараховану і сплачену заробітну плату.
Таким чином, відомості про нараховану заробітну плату підлягають врахуванню під час розрахунку пенсії за віком державного службовця.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Суд вважає, що ефективним та належним способом відновлення порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 913080194117 від 02.09.2025 про відмову у призначенні пенсії, та зобов`язання відповідача перевести позивача з 26.08.2025 з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби позивача період роботи з 20.04.1987 по 29.08.1989, з 29.01.1990 по 14.07.2015, з врахуванням довідок про складові заробітної плати № 136-13-01-10-21, № 137-13-01-10-21 від 26.08.2025, виданих Головним управління ДПС у Львівській області.
Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт здійснених адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги.
Оскільки представник позивача не виконав вищевказаних вимог суд при прийнятті рішення у справі не може встановити розмір понесених судових витрат, тому така вимога задоволенню не підлягає.
Суд звертає увагу, що частиною 1 статті 252 КАС України передбачено, що суд що ухвалив судове рішення може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог з приводу якої досліджувалися докази чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд вирішивши питання про право не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Щодо судового збору, то відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1816,80 грн.
Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 256, 293, 295 КАС України, суд-
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Київ № 913080194117 від 02.09.2025, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні із пенсії по віку на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до п. 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 XII.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Київ перевести ОСОБА_1 з 26.08.2025 з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби позивача період роботи з 20.04.1987 по 29.08.1989, з 29.01.1990 по 14.07.2015, з врахуванням довідок про складові заробітної плати № 136-13-01-10-21, № 137-13-01-10-21 від 26.08.2025, виданих Головним управління ДПС у Львівській області.
4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління м. Київ на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду у м. Київ (04053 м. Київ вул. Бульварно-Кудрявська 16; код ЄДРПОУ 42098368).

Суддя Р.П. Качур