Номер провадження: 22-ц/813/3274/26 
Справа № 947/6133/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Споживче товариство «Фінтек Меркурій»,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Споживчого товариства «Фінтек Меркурій» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2025 року у складі судді Луняченко В.О., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви 
ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м Одеси з позовом до Споживчого товариства « Фінтек Меркурій» про стягнення з СТ «Фінтек Меркурій» заборгованість з повернення раніше внесених ОСОБА_1 внесків за Договором № С-5-1 від 07.04.2020 про сплату внесків до Споживчого товариства «Фінтек Меркурій», з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, в загальної сумі 76 659,37 доларів США, а також визнання недійсним пункту 6.6 Договору № С-5-1 від 07.04.2020 про сплату внесків до Споживчого товариства «Фінтек Меркурій».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування її висновків
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2025 року закрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , роз`яснено позивачу право звернення з даними позовними вимогами до СТ «Фінтек Меркурій» у порядку господарського судочинства. 
Ухвала суду мотивована тим, що згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 травня 2025 року у справі № 201/9400/22, якщо спір виник між кооперативом та його членом щодо стягнення членських внесків, які справляються для забезпечення поточної діяльності кооперативу, то у силу положень п.3 ч.1 ст.20 ГПК України така справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та СТ «Фінтек Меркурій» подали апеляційні скарги. 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що головною підставою для закриття провадження у справі, суд зазначає відсутність розподілу між пайовими внесками, які використовувались як складова інвестиційних правовідносин та внесками, які використовувались для забезпечення статутної діяльності кооперативу, а також на розвиток кооперативу. Проте, така правова позиція є необґрунтованою та безпідставною, оскільки спростовується наявним у матеріалах справи Договором № С-5-1 про сплату внесків до Споживчого товариства «Фінтек Меркурій» від 07.04.2020. Також предмет спору та предмет Договору від 07.04.2020 жодним чином не стосуються питань створення, діяльності, управління або припинення діяльності відповідача. Предмет спору - невиконання відповідачем умов укладеного договору, який покладає на відповідача обов`язок здійснити повернення сплачених позивачем внесків у разі настання певних обставин. Предметом Договору та його кінцевою метою є отримання позивачем документів, необхідних для реєстрації права власності на нерухоме майно та безпосередньо Об`єкту нерухомості за умови внесення ним повного пайового внеску в порядку, передбаченому Договором. Відтак, правовідносини, врегульовані Договором, взагалі не є корпоративними, оскільки не стосуються питань створення, діяльності, управління або припинення діяльності відповідача, забезпечення його поточної діяльності, а мають на меті одержання позивачем паю (у вигляді об`єкта нерухомості ) та одержання документів на право здійснення державної реєстрації речового права (права власності) на відповідне нерухоме майно.
У апеляційній скарзі СТ «Фінтек Меркурій», посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2025 року, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга СТ «Фінтек Меркурій» обґрунтована тим, що визначаючи характер спірних правовідносин та їхній суб`єктний склад, суд першої інстанції помилково заклав в основу своєї оцінки лише положення ЗУ «Про споживчу кооперацію», проігнорувавши чинні на момент виникнення таких правовідносин положення ЗУ «Про кооперацію». Оскільки СТ «Фінтек Меркурій» є споживчим кооперативом, його діяльність безпосередньо регулюється ЗУ «Про кооперацію», а відтак положення такого нормативно-правового акту підлягають врахуванню під час визначення характеру спірних правовідносин (стороною яких виступає СТ «Фінтек Меркурій») та їхнього суб`єктного складу. Враховуючи, що 07.04.2020 (тобто, в період дії дозволу на залучення асоційованих членів до кооперативів, предметом діяльності яких є житлове будівництво) ОСОБА_1 було сплачено вступний та цільовий внески до СТ «Фінтек Меркурій», останній набув статусу асоційованого члена СТ «Фінтек Меркурій» (та залишався в такому статусі впродовж всього періоду внесення ним щомісячних пайових внесків). З огляду на те, що як на момент укладення Договору (07.04.2020), так і в період здійснення щомісячних грошових внесень (з 07.04.2020 по 07.12.2021) ОСОБА_1 перебував в статусі асоційованого члена СТ «Фінтек Меркурій», а відтак не був його учасником, у вказаний проміжок часу між СТ «Фінтек Меркурій» та ОСОБА_1 не виникало корпоративних правовідносин. Таким чином, і спір щодо повернення грошових внесків, сплачених ОСОБА_1 в межах не корпоративних правовідносин, не є корпоративним.

Позиція сторін в суді апеляційної інстанції
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 14.05.2026, з`явилися: представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник Споживчого товариства «Фінтек Меркурій» - Ткач Т.А. 

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які скаржники посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Споживчого товариства «Фінтек Меркурій» підлягають задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Споживчого товариства «Фінтек Меркурій», у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з повернення раніше внесених ним внесків за Договором № С-5-1 від 07.04.2020 про сплату внесків до Споживчого товариства «Фінтек Меркурій», з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 76659,37 доларів США, що за курсом валют, зазначеному на сайті www.privat24.ua станом на 11.02.2025 складає 3166031,98 грн.; визнати недійсним пункт 6.6 Договору № С-5-1 від 07.04.2020 про сплату внесків до Споживчого товариства «Фінтек Меркурій» та судові витрати по справі.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши наявні справі матеріали, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі. 
Так, згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.
Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Правила юрисдикції визначені процесуальними законами, які регламентують предметну та суб`єктну юрисдикцію адміністративних, господарських та цивільних судів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції.
Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17, від 23 березня 2021 року у справі 367/4695/20).

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційних скаргах
Встановлено, що в оскаржуваній ухвалі, суд дійшов висновку про наявність у даній справі корпоративних відносин.
Однак даний висновок є помилковим, з огляду на наступне.
Так, згідно із ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Тобто у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Стаття 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає юрисдикцію господарських судів: справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.
Критеріями визначення юрисдикції спору (корпоративний це спір або спір про право цивільне) визнаються:
а) характер спірних правовідносин - корпоративні відносини мають бути пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням юридичної особи корпоративного типу, набуттям, здійсненням та припиненням корпоративних прав як різновиду суб`єктивних цивільних прав; а цивільні - із захистом цивільного права;
б) суб`єктний склад сторін - сторонами спору є юридична особа корпоративного типу, її учасники (засновники, акціонери, члени), у тому числі учасник, який вибув (носій корпоративних прав), посадова особа; чи особа не має у цій юридичній особі корпоративних прав;
в) предмет спору - захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, порушеного певними діями (бездіяльністю) у процесі створення, діяльності, управління або припинення юридичної особи корпоративного типу, набуття, здійснення або припинення корпоративних прав та обов`язків учасників (засновників, акціонерів, членів) такої юридичної особи, чи захист цивільних прав і інтересів, що випливають з інших цивільних правовідносин, зокрема правовідносин інвестування або споживчих правовідносин.
У справі, що переглядається предметом спору є стягнення пайового внеску, який у повному обсязі, згідно його визначення, наведеного у п.п.1.4.3. Договору від 07.04.2020 входить саме до складу внесків, що внесені на задоволення житлових потреб позивача (інвестиційних правовідносин). 
Предмет спору та предмет Договору від 07.04.2020 не стосуються питань створення, діяльності, управління або припинення діяльності Відповідача. 
Предмет спору - невиконання відповідачем умов укладеного договору, який покладає на відповідача обов?язок здійснити повернення сплачених позивачем внесків у разі настання певних обставин (п. 5.2 Договору).
Предметом Договору та його кінцевою метою (відповідно до змісту п.1.1, п. 1.7 та п. п. 3.1.7 п. 3.1 Договору) є отримання позивачем документів, необхідних для реєстрації права власності на нерухоме майно та безпосередньо Об?єкту нерухомості (параметри якого визначені у додатку №1 до Договору за умови внесення ним повного пайового внеску в порядку, передбаченому Договором.
Пунктом 1.4.3 Договору визначено, що пай - грошовий чи інший майновий поворотний внесок, який вносить Учасник на розвиток кооперативу для досягнення мети, передбаченої предметом цього Договору. Розмір паю становить 90% від повного пайового внеску, встановленого п. 1.3 Договору.
Тобто, внески, які здійснює Учасник відповідно до мов Договору в рахунок паю), сплачуються не для забезпечення поточної діяльності споживчого товариства, а для досягнення мети, передбаченої предметом Договору (п.1.1).
Також зазначена обставина підтверджується положеннями Договору, якими визначені права та обов`язки позивача – п.3.1., п.4.1., які не передбачають будь – яких прав чи обов`язків позивача з питань створення, діяльності, управління або припинення діяльності відповідача.
Відтак, правовідносини, врегульовані Договором, взагалі не є корпоративними, оскільки не стосуються питань створення, діяльності, управління або припинення діяльності відповідача, забезпечення його поточної діяльності, а мають на меті одержання позивачем паю (у вигляді об`єкта нерухомості) та одержання документів на право здійснення державної реєстрації речового права (права власності) на відповідне нерухоме майно. 
Крім того, визначаючи характер спірних правовідносин та їхній суб`єктний склад, суд першої інстанції помилково заклав в основу своєї оцінки лише положення Закону України «Про споживчу кооперацію», проігнорувавши чинні на момент виникнення таких правовідносин положення ЗУ «Про кооперацію».
Зокрема, ЗУ «Про кооперацію» (в редакції від 06.11.2014, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні.
Статтею 1 цього Закону передбачено, що кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.
Згідно із ст. 2 вказаного Закону, кооперативна організація - кооператив або кооперативне об`єднання; кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для введення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; кооперативи можуть здійснювати свою діяльність у формі обслуговуючого, виробничого або споживчого кооперативу.
Зокрема, згідно із абз. 6 ст. 2 цього Закону, споживчий кооператив (споживче товариство) - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для організації торговельного обслуговування, заготівель сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів.
3 наведених положень ЗУ «Про кооперацію» слідує, що вказаний нормативно-правовий акт регулює основи діяльності споживчих кооперативів.
У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, Споживче Товариство «Фінтек Меркурій» є споживчим житлово-будівельним кооперативом, створеним його засновниками на добровільних засадах на підставі рішення установчих зборів, згідно із вимогами цивільного та господарського законодавства України, ЗУ «Про кооперацію», ЗУ «Про споживчу кооперацію» та інших чинних законодавчих актів, які регулюють порядок створення і діяльності споживчих товариств.
Отже оскільки Споживче Товариство «Фінтек Меркурій» є споживчим кооперативом, його діяльність безпосередньо регулюється ЗУ «Про кооперацію», а відтак положення такого нормативно – правового акту підлягають врахуванню під час визначення характеру спірних правовідносин та їхнього суб`єктного складу. 
Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про кооперацію», асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі.
З аналізу вказаної норми вбачається, що асоційований член кооперативи наділений лише правом дорадчого голосу, а тому не може брати участь управлінні таким кооперативом, а відтак не є учасником юридичної особи р розумінні ст. 961 ЦК України.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі №686/20282/21 від 04.07.2023 вказала: «корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав».
Відтак, з огляду на те, що як на момент укладення Договору (07.04.2020), так і в період здійснення щомісячних грошових внесень (з 07.04.2020 по 07.12.2021) ОСОБА_1 перебував в статусі асоційованого члена СТ «Фінтек Меркурій», а відтак не був його учасником, у вказаний проміжок часу між СТ «Фінтек Меркурій» та ОСОБА_1 не виникало корпоративних правовідносин.
Таким чином і спір щодо повернення грошових внесків, сплачених ОСОБА_1 в межах не корпоративних правовідносин, не є корпоративним.
Отже, з урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
На викладене вище суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає в порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та Споживчого товариства «Фінтек Меркурій» є доведеними, а тому вони підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підстави, порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Апеляційну скаргу Споживчого товариства «Фінтек Меркурій» задовольнити. 
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 09.06.2026

Головуючий Є.С. Сєвєрова 

Судді: С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе