ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року
м. Харків
справа № 646/1896/26
провадження № 22-ц/818/3595/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Мальованого Ю.М. , Пилипчук Н.П.,
учасники справи:
скаржник – ОСОБА_1 
відповідач - російська федерація 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 17 березня 2026 року у складі судді Барабанової В.В., -
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення моральної шкоди з держави-агресора російської федерації.
Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 02.03.2026 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. 
Ухвала мотивована тим, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме позивачем не надано доказів надсилання позовної заяви і копій доданих до неї документів (у перекладі на російську мову) та у зв`язку з тим, що позивачем у позовній заяві не належно вказано посольство РФ в Україні, замість правильного міністерство юстиції рф (119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1, електронна пошта: info@minjust.gov.ru), який є тим компетентним органом, який уповноважений представляти і захищати інтереси рф у цьому спорі.
Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 17 березня 2026 року позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто.
Ухвала мотивована тим, що позивачем ОСОБА_1 , станом на 17.03.2026, вимоги, викладені в ухвалі суду від 02.03.2026, не виконані, та не повідомлено суд про поважність причин, з яких вказана ухвала не може бути виконана 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд дійшов незаконного висновку про наявність підстав для залишення скарги без розгляду. У позовній заяві позивачем визначено російську федерацію, місцем знаходження якої зазначено посольство російської федерації в Україні, як орган який має право здійснювати представництво держави при розгляді справ у судах. Зазначив, що здійснення перекладу позовної заяви разом із доданими до неї документами потребує значних додаткових матеріальних витрат для позивача, що є для нього обтяжливим з огляду на повне знищення належного йому майна, яке було його єдиною власністю. За таких обставин покладення обов`язку щодо перекладу фактично перешкоджає реалізації права на судовий захист та ускладнює розгляд справи судом, що призводить до порушення прав позивача.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 02.03.2026 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, а саме:
- компетентним органом, який уповноважений представляти і захищати інтереси рф у цьому спорі є міністерство юстиції рф, а не посольство рф в Україні, а тому позивачу необхідно надати докази надсилання позовної заяви і копій доданих до неї документів (у перекладі на російську мову) на поштову адресу або адресу електронної пошти Міністерства юстиції РФ (119991, м. москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1, електронна пошта: info@minjust.gov.ru).
Оскільки, на думку суду, недоліки позовної заяви представником позивача не було усунуто, суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55).
У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами - членами СНД, зокрема, Україною і Російською Федерацією, та ратифікованою Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом із тим, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Згідно вказаного Закону, дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою Білорусь.
Також припинено доставку поштових відправлень до/з російської федерації з перших днів повномасштабного вторгнення.
Таким чином, передача будь-яких документів компетентним органам російської федерації, у тому числі дипломатичними каналами, наразі неможлива (лист Міністерства юстиції України вих. №100817/98748-22-22/12.1.3 від 31 жовтня 2022 року).
Разом з цим, Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2022 у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) викладено правову позицію, відповідно до якої у даній категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії рф) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що направлення посольству рф запиту на згоду про участь у справі є не потрібним.
Відповідно, оскільки зв`язку зі повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, то вказана обставина, у свою чергу, з 24 лютого 2022 року унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.
До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, (пункт 58).
Враховуючи розірвання дипломатичних відносин України з російською федерацією, що унеможливлює надсилання будь-якої документації на адресу відповідача, розташовану у російській федерації, то повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення підготовчого засідання у даній справі може буде здійснено шляхом розміщення на сайті Судової влади України відповідного оголошення-повідомлення, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції.
Крім того, колегія суддів зазначає, що ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Таким чином, питання щодо визначення складу учасників справи, а також обставин справи, які підлягають встановленню, наявність доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог, мають вирішуватися судом першої інстанції виключно на стадії підготовчого провадження, а не при вирішенні питання про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі.
Відтак, необгрунтованими є вимоги суду першої інстанції щодо зобов`язання позивача зазначити державний орган російської федерації, який має право здійснювати представництво цієї держави при розгляді справ в судах України.
Дані обставин не були враховані судом першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .
З огляду на викладене відповідно до ст. 379 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 17 березня 2026 року – скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий          О.Ю.Тичкова

Судді           Ю.М. Мальований

Н.П.Пилипчук