179/2294/25
2/179/333/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Ковальчук Т.А. 
при секретарі Хорольській І.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Петриківська селищна рада про визнання права власності на частку в нерухомому майні, 
В С Т А Н О В И В:
До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Петриківська селищна рада про визнання права власності на частку в нерухомому майні.
Позивач в позові посилається на те, що вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , який було зареєстровано 27 листопада 1971 року. В спільному шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилося двоє дітей, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (на даний час прізвище після укладення шлюбу « ОСОБА_6 »).
ОСОБА_1 , діючи фактично як основний відповідальний квартирний знімач, ініціювала її приватизацію у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та відповідно звернулась до органу приватизації з відповідною заявою. За результатами розгляду заяви про приватизацію уповноваженим органом було прийнято рішення про надання дозволу на приватизацію та квартира була передана у спільну часткову власність членів сім?ї ОСОБА_1 . 21.08.1997 року ОСОБА_1 було отримано свідоцтво про право власності на житло, відразу, після отримання свідоцтва про право власності на житло, що було виконано в паперовому вигляді, звернула увагу, що в документі було зазначено лише трьох членів її родини, як осіб, які приватизували житло, в якості співвласників. Зокрема з тексті свідоцтва про право власності на житло було зазначено в якості співвласників житлової квартири ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , при цьому був відсутній запис про наявність права власності у ОСОБА_2 . Після виявлення вказаного факту, ОСОБА_1 повторно звернулася до органу приватизації та повідомила, що вважає помилковим неповне внесення відомостей, щодо осіб, які приватизували квартиру, а саме відсутність у свідоцтві про право власності даних про її сина ОСОБА_2 . Розглянувши усуну заяву ОСОБА_1 посадові особи органу приватизації підтвердили їй, що дійсно, при заповненні даних в свідоцтві про право на приватизацію, допустили помилку, не зазначивши у складі співвласників ОСОБА_2 , що відбулося виключно з технічних причин. 
Відразу, після звернення ОСОБА_1 , посадовими особами органу приватизації було здійснено корегування відомостей в свідоцтві про право власності на житло від 21.08.1997 року та відповідно здійснено запис про ОСОБА_2 , як четвертого співвласника приватизованої квартири. 
20.10.2022 року ОСОБА_1 власну частку квартири АДРЕСА_1 подарувала ОСОБА_2 , на умовах відповідного договору дарування.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , який склав заповіт, згідно з яким усе своє майно заповідав своїй доньці ОСОБА_7 .
11 грудня 2023 року рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області у справі №179/969/23 скасовано рішення державного реєстратора Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області Горобець Ольги Петрівни про реєстрацію права власності на об?єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 671841212223): частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.08.1997 року, виданого Комбінатом комунальних підприємств Магдалинівського району Дніпропетровської області, внесеного в реєстрову книгу БТІ за N? 276-3; та визнано за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Виходячи із змісту судового рішення у справі №179/969/23, серед іншого, вбачається, що суд фактично визнав факт наявності у ОСОБА_1 права на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 та як наслідок прийшов до висновку про відповідність нормам права відчуження на користь ОСОБА_2 частик даної квартири, шляхом дарування. Тобто, частка квартири, яка перейшла у власність ОСОБА_2 фактично сформована за рахунок відчуження від 1/3 частки ОСОБА_1 .
Виходячи з наведених обґрунтувань, які узгоджуються з висновками суду, викладеними в рішенні у справі № 179/969/23, а також виходячи із змісту відомостей про реєстрацію прав власності на квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вбачається що право власності на частку 1/12 ОСОБА_1 , яка склала різницю від при відчуженні на користь ОСОБА_2 (1/3-1/4 = 1/12), в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. 
З метою реєстрації права спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в обсязі 1/12 частки, ОСОБА_1 ініціювала звернення до державного реєстратора прав на нерухоме майно Петриківської селищної ради Сизарєвої Ірини Олексіївни. 24 червня 2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Петриківської селищної ради Сизарєвою I.О., за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про реєстрацію права спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 винесено Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій N? 79574488.
Тому позивач вимушений звертатися до суду та просить визнати право власності на 1/12 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
11 лютого 2026 року до суду надійшов відзив від ОСОБА_3 , в яклму вказано, що ОСОБА_2 участі в приватизації квартири не приймав, рішення про приватизацію квартири на його ім`я не приймалось, частки не виділялись та відповідного свідоцтва про право власності із зазначенням співвласника - ОСОБА_2 , не видавалось. Відповідач ОСОБА_2 станом як на день подання заяву органу приватизації, так і на день прийняття розпорядження № 323 від 21.08.1997 р. та видачі свідоцтва про право власності на житло, у спірній квартирі зареєстрованим не був. Позовні вимоги саме до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у нерухомому майні задоволенню не підлягають, так як ОСОБА_3 не є належним відповідачем по справі, вона не має сумнівів щодо належності 1/12 частки квартири її матері, визнає за позивачем право здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження такий майном, та не має жодного власного інтересу до цієї частки.
Представник позивача в судове засідання не з`явився та надав до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіславши на адресу відзив на позовну заяву, в якому просила провести розгляд справи без її участі.
Дослідивши докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 15).
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який було розірвано згідно рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2018 року. (а.с.19-20)
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . (а.с. 21)
Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 21.08.1997 року, виданого згідно з розпорядженням №323 від 04.08.1997 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (1/4), ОСОБА_4 (1/4), ОСОБА_8 (1/4), ОСОБА_2 (1/4). (а.с.22)
Відповідно до Договору дарування від 20.10.2022 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Щокою В.О. за №525, ОСОБА_1 подарувала частку вказаної квартири сину – ОСОБА_2 (а.с.26)
11 грудня 2023 року рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області у справі №179/969/23 скасовано рішення державного реєстратора Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області Горобець Ольги Петрівни про реєстрацію права власності на об?єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 671841212223): частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.08.1997 року, виданого Комбінатом комунальних підприємств Магдалинівського району Дніпропетровської області, внесеного в реєстрову книгу БТІ за N? 276-3; та визнано за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 31-37)
З метою реєстрації права спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в обсязі 1/12 частки, ОСОБА_1 ініціювала звернення до державного реєстратора прав на нерухоме майно Петриківської селищної ради Сизарєвої Ірини Олексіївни. 24 червня 2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Петриківської селищної ради Сизарєвою I.О., за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про реєстрацію права спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 винесено Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій N? 79574488. (а.с.39)
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст.ст. 12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною 1, 3 статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав в тому числі у таких випадках: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Статтею 328ЦК України визначено,що право власності набувається на підставах,що незаборонені законом,зокрема ізправочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Крім того, у правових позиціях Верховного Суду в постановах від 02.05.2018 у справі № 914/904/17, від 07.06.2018 у справі № 912/111/14 від 07.06.2018, від 27.03.2019 у справі № 27/193, від 11.06.2019 у справі № 918/1400/14, від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, зазначено, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Таким чином, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за статтею 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є саме оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду.
Судом встановлено, що позивач є власником 1/12 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Тому суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової вланості на 1/12 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук