ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/134/17
Номер провадження 22-ц/818/533/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
представника позивача адвоката Пчелкіної Л. В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року в складі судді Шишкіна О.В. по справі № 638/134/17 за позовом Акціонерного Товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» Звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 27 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-702/793/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 51300,00 доларів США строком до 26 березня 2038 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та інші платежі в розмірі, строки та в порядку, встановленими кредитним договором.
Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 26 травня 2016 року складає 57989,55 доларів США, з яких: 49222,54 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 8767,01 доларів США – заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом.
Посилаючись на вказані обставини, АТ «ОТП Банк» просило стягнути з ОСОБА_2 вказану заборгованість та судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року позовні вимоги АТ «ОТП Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором 57989,55 доларів США, з яких: 49222,54 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 8767,01 доларів США – заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, а також судовий збір у розмірі 23502,22 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 23 липня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він не отримував кредит саме в тому розмірі, що вказує позивач. Йому було виплачено грошову суму менше, ніж вказано в кредитному договорі від 27 березня 2008 року, а саме – 30000 доларів США. Ним сплачено банку 39752,00 доларів США, але банк безпідставно зарахував вказані суми не в погашення боргу, користуючись хворобою, необізнаністю та нав`язавши невигідні умови. При цьому він сумлінно до кінця 2014 року сплачував кредит, не зважаючи на фінансову кризу, зростання курсу долару США майже в п`ять разів та на значне погіршення свого матеріального стану та стану здоров`я.
Він був у судовому засіданні, але позов не визнавав, як то зазначено в рішенні. Вказував, що він нещодавно вийшов після лікування з Обласної психіатричної лікарні № 3 в м. Харків, приймав ліки, що впливають на розумову діяльність і увагу та його згода стосувалась лише можливості слухання справи, а не визнання позову.
03 вересня 2025 року засобами поштового зв`язку АТ «ОТП Банк» подано відзив, в якому Банк просив рішення суду залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що під час укладання кредитного договору сторонами було погоджено його умови, які не можуть бути змінені в односторонньому порядку в процесі виконання боргових зобов`язань.
Надання кредиту в іноземній валюті не було заборонено чинним законодаством при укладені кредитного договору в іноземній валюті - доларах США та беручи на себе певні обов`язки щодо погашення кредиту саме в доларах США, позичальник мав усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним,
Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 в судовому засіданні погодився із позовом Банку, лише зазначивши, що незгоден із донарахованими банком відсотками після звернення із позовом до суду. Вказане було досліджено судом і встановлено, що позивач не збільшував позовні вимоги і просив стягнути саме ту суму боргу, яку заявив при зверненні до суду із позовом. Після з`ясування цього питання ОСОБА_1 не заперечував проти позову.
Розгляд справи триває з 2017 року і всі докази мали бути подані ще в 2017 році в строки, визначені ухвалою суду, а тому доводи про отримання іншої суми через п`ять років з відкриття провадження у справі є необґрунтованими.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача адвоката Пчелкіну Л. В., яка проти скарги заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України в повному обсязі.
Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-702/793/2008, відповідно до умов якої Банк надав відповідачу кредит у розмірі 51300,00 доларів США строком до 26 березня 2038 року зі сплатою відсотків у розмірі 3,99 % річних інші платежі в розмірі, строки та в порядку, встановленими кредитним договором (том 1, а.с. 5-9).
28 липня 2014 року між сторонами було укладено Додатковий договір № 2 (том 1, а.с. 26-34).
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 26 травня 2016 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 57989,55 доларів США, з яких: 49222,54 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 8767,01 доларів США – заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом (том 1, а.с. 130).
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України).
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
За змістом частини 3 статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин 1,2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що у зв`язку з неналежним невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань, наявні правові підстави для стягнення з заборгованості за Кредитним договором.
Між тим, щодо суми, що підлягає стягненню судова колегія виходить з такого.
За змістом частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
В постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), викладено правові висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
Матеріали справи свідчать, що у листопаді 2015 року засобами поштового зв`язку Банк направив досудову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором. Відповідно до вказаної вимоги АТ «ОТП Банк» зазначав про необхідність протягом 30 календарних днів з дня відправлення письмової вимоги Банку сплатити суму кредиту у розмірі 49222,54 доларів США, проценти – 5324,30 доларів США (том 1, а.с. 38). Вказана вимогам отримана відповідачем 12 листопада 2015 року(том 1, а.с. 40).
Отже, пред`явивши до позичальника досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором (частина 2 статті 1050 ЦК України), а тому немає правових підстав нараховувати передбачені договором проценти та підвищені проценти.
Між тим, відповідно розрахунку заборгованості, після пред`явлення вимоги банком було здійснено нарахування відсотків до 25 травня 2016 року, що призвело до збільшення заборгованості.
Як вбачається з вказаної вимоги, заборгованість ОСОБА_1 становить 54546,84 доларів США, з яких 49222,54 доларів США – тіло кредиту, 5324,30 доларів США -проценти, а тому саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача.
Доводи ОСОБА_1 щодо неотримання ним кредиту у заявленому Банком обсязі судова колегія не приймає до уваги, оскільки належних та допустимих доказів іншого розміру заборгованості відповідачем не надано, що є його процесуальним обов`язком.
Справа перебуває у провадженні суду з 2017 року, а тому судова колегія критично оцінює посилання позичальника подати такі докази внаслідок військової агресії рф проти України.
Заперечення ОСОБА_1 що ним не було визнано позов в суді першої інстанції правового значення не має, оскільки по справі зібрано достатньо доказів на підтвердження правомірності вимог Банку та існування заборгованості.
Щодо доводів відповідача про несправедливість умов кредитування внаслідок збільшення курсу долару США, то суд керується таким.
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено принцип цивільного права, як свобода договору, яким передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).
Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою для визнання умов кредитного договору недійсним, оскільки такі процеси стосуються обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також розглянути можливість отримання кредиту в національній валюті.
Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 05 березня 2026 року по справі № 758/9989/24.
Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц, про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня, зазначивши, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення суми, що підлягає стягненню з 57989,55 доларів США до 54546,84 доларів США.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При звернення до суду з позовом АТ «ОТП Банк» сплачено 23502,19 грн судового збору (а.с. 1).
Зважаючи, що позовні вимоги Банку задоволено частково на 94,06% (54546,84 /57989,55) х 100%, позивачу має бути компенсовано 22106,19 грн судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, з 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 має інвалідність ІІ групи, яка встановлено безстроково, про що свідчить Довідка МСЕК №750219 та витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №37/25/881ВТ від 05 червня 2025 року (том 1, а. с. 199, том 2, а.с. 3).
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Судовий збір, що підлягав сплаті в суді апеляційної інстанції становив 23502,22 грн х 150% х 0,8 = 35253,33 грн.
Апеляційну скаргу задоволено частково, на 5,94 %, з огляду на що розмір судових витрат, що підлягає компенсації становить 2094,05 грн (35253,33 х 5,94%).
Отже, на підставі частини 10 статті 141 ЦПК України позивачу - АТ «ОТП Банк» має бути відшкодовано за рахунок держави 20012,14 грн (22106,19 грн - 2094,05 грн).
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року змінити.
Зменшити розмір заборгованості за кредитним договором № ML-702/793/2008 від 27 березня 2008 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Жилянська, 43, код ЄДРПОУ 21685166) з 57989,55 доларів США до 54546 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сорок шість) доларів США 84 центів.
Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 20012 (двадцять тисяч дванадцять) грн 14 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повне судове рішення складено 27 квітня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований
Судді О.Ю. Тичкова
В.Б. Яцина