Справа № 583/1608/26
2/583/1033/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Савєльєвої А.І.,
з участю секретаря судового засідання Доценко Т.Г., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Охтирка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПОЗИКА", представник позивача Міньковська Анастасія Володимирівна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПОЗИКА" через свого представника Міньковську А.В. звернулося до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1924711 від 29.11.2024 у розмірі 60424,71 грн, з яких: 20298,97 грн – сума основного боргу за кредитом, 34305,31 грн – сума нарахованих процентів, 5820,43 грн – сума штрафних санкцій, а також просить стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.
Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 29.11.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 1924711 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становить 10300,00 грн; строк кредиту – 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 15 днів; стандартна процентна ставка – 1,00% в день та застосовується у межах строку кредиту. Крім того, 04.12.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1924711 до Договору про надання споживчого кредиту від 29.11.2024, згідно з якою сторони домовились збільшити суму кредиту на 10000,00 грн, сума кредиту склала 20300,00 грн. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачеві кредитні кошти шляхом зарахування на платіжну картку, яка вказана ним під час укладення договору. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 60424,71 грн, з яких: 20298,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу за кредитом (тілом кредиту), 34305,31 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 5820,43 грн – заборгованість за штрафними санкціями. На підставі договору факторингу від 28.08.2025 № 28082025 право грошової вимоги по вказаному кредитному договору перейшло до ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПОЗИКА", що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення учасників справи, відповідачеві відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позов.
Представник позивача в позовній заяві просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином. Причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив, відзив на позов не подав.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).
Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 29.11.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір № 1924711 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», за умовами якого товариство надає споживачу кредит на суму 10300,00 грн, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 13-20).
04.12.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 1924711 про надання споживчого кредиту, згідно з якою сторонни домовились збільшити суму кредиту на 10000,00 грн, сума кредиту склала 20300,00 грн (а.с. 21-23).
Згідно з п.п. 1.3-1.4 договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за довго ром про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком №1 до цього договору.
Відповідно до п. 1.5 договору тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору.
Згідно з п. 2.1, п. 2.2 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. 
Пунктом 5.1 договору визначено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включено із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п. 5.3 договору.
Кредитний договір та додаткову угоду укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. 
До укладення кредитного договору та додаткової угоди до нього ОСОБА_1 підписано також Паспорт споживчого кредиту, у якому йому надана інформація щодо умов кредитування.
ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконано свої зобов`язання за договором та перерахувало на картку № НОМЕР_2 , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 10300,00 грн (29.11.2024) та 10000,00 грн (04.12.2024), що підтверджується листами ТОВ «ПЕЙТЕК» від 28.08.2025 за вих. № 20250828-1391 та за вих. № 20250828-1392 (а.с. 38).
Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.
Положеннями п. 5.6 кредитного договору визначено черговість погашення споживачем заборгованості за кредитним договором. У першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом (п. 5.6.1 кредитного договору). У другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом (п. 5.6.2 кредитного договору). У третю чергу здійснюється оплата неустойки та інших платежів відповідно до договору (п. 5.6.3 кредитного договору).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за період з 29.11.2024 по 28.08.2025 (273 календарних дні) здійснено нарахування ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 85063,43 грн, з яких: тіло кредиту – 20300,00 грн, відсотки за користування кредитом – 54613,43 грн, штрафні санкції – 10150,00 грн. При цьому ОСОБА_1 було здійснено часткові оплати по кредиту на загальну суму 24638,72 грн, з яких ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» зараховано в погашення тіла кредиту – 1,03 грн, в погашення відсотків – 20308,12 грн, в погашення штрафних санкцій – 4329,57 грн. Виходячи з вищенаведених нарахувань та враховуючи часткову оплату ОСОБА_1 заборгованість останнього за кредитним договором (згідно з даним розрахунком) станом на 28.08.2025 становить 60424,71 грн, з яких: 20298,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу за кредитом (тілом кредиту), 34305,31 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 5820,43 грн – заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 8-11).
Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
В ч. 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
За приписами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
В ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з вимогами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19.
Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
В ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З наведеного вбачається, що кредитний договір № 1924711 від 29.11.2024 та додаткова угода до нього від 04.12.2024 укладені з ОСОБА_1 у спосіб подання згоди відповідача на надання йому відповідних сум грошових коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.
Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 20300,00 грн.
Відповідачем зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту не виконано належним чином, хоча і проведено часткові оплати по кредиту, що свідчить про визнання відповідачем факту укладення кредитного договору та обізнаність з його умовами.
28.08.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» як клієнтом та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» як фактором укладено договір факторингу № 28082025, відповідно до п.п. 2.1, 2.5 якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Загальний розмір заборгованостей складає 40841232,66 грн, згідно з реєстром боржників, який складається сторонами у формі електронного документа.
Реєстр боржників в електронному вигляді (з основною інформацією за Кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін з накладенням кваліфікованого електронного підпису та є невід`ємною частиною цього договору. Реєстр боржників (розширений) на електронному носії (з додатковою інформацією за Кредитними договорами) за змістом основних даних щодо Кредитних договорів не повинен містити розбіжностей зі змістом даних у реєстрі боржників в електронному вигляді, підписаному сторонами з накладенням кваліфікованого електронного підпису. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у реєстрі боржників в електронному вигляді та реєстру боржників (розширений) на електронному носії, перевагу має інформація реєстру боржників в електронному вигляді.
Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимог за цим договором не проводиться з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржників від реалізації прав вимог, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від розміру фінансування, та меншими від загального розміру заборгованостей.
Факт перерахування ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» на рахунок ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» грошових коштів за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу підтверджується платіжної інструкцією № 6054373 від 28.08.2025, відповідно до якої ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» перерахувало ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 2531756,70 грн плати за укладення договору факторингу № 28082025 від 28.08.2025.
Відповідно до витягу з додатку № 1 (реєстру боржників) до договору факторингу № 28082025 від 28.08.2025 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 1924711 від 29.11.2024 на загальну суму 60424,71 грн, з яких: 20298,97 грн – сума основного боргу за кредитом, 34305,31 грн – сума нарахованих процентів, 5820,43 грн – сума штрафних санкцій.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті517ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021.
Оскільки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» на підставі договору факторингу набуло право вимоги за кредитним договором № 1924711 від 29.11.2024, у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цим договором.
Доказів про визнання договору факторингу недійсними чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» заборгованість ОСОБА_1 становить 60424,71 грн, з яких: 20298,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу за кредитом (тілом кредиту), 34305,31 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 5820,43 грн – заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 8-11). 
При цьому, з вищевказаного розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувалися в межах передбаченого договором строку кредитування (за період з 29.11.2024 по 28.08.2025 (273 календарних дні)) та за процентною ставкою 1% в день, визначеною сторонами в договорі та допустимою законом. Доказів здійснення відповідачем платежів на погашення кредиту після 28.08.2025 як первісному, так і новому кредитору матеріали справи не містять.
Надаючи оцінку доводам позивача в частині стягнення заборгованості за штрафними санкціями, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такого стягнення з огляду на наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався.
На час розгляду справи в суді положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного кодексу України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (ч. 2 ст. 4 ЦК України).
Отже, ч. 2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. 
Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23 (провадження №61-8279св23)).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому заявлені вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 5820,43 грн задоволенню не підлягають.
Крім того, суд зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 неодноразово здійснювалися платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, частина з яких безпідставно розподілялася первісним кредитором (ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ») в рахунок погашення заборгованості за штрафними санкціями.
Вирішуючи питання щодо остаточного розміру заборгованості заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що у разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнані недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів. Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 61-1536св17.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверенням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
При цьому процесуальним обов`язком суду є належним чином дослідити розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з випискою з особового рахунку позичальника, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (див. постанови Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17, від 05.12.2018 у справі № 346/5603/17, від 20.07.2022 року у справі № 343/557/15-ц, від 14.09.2022 у справі № 369/7147/15-ц).
Визначивши, що в силу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нарахування первісним кредитором штрафних санкцій за кредитним договором № 1924711 від 29.11.2024 є безпідставним, суд вважає за необхідне дослідити часткове погашення відповідачем ОСОБА_1 кредитної заборгованості згідно з наданим розрахунком заборгованості (а.с. 8-11).
Нарахування за кредитним договором здійснювалися ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за період з 29.11.2024 по 28.08.2025, при цьому відповідачем ОСОБА_1 було проведено часткові оплати, які були зараховані ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» на власний розсуд, а саме: 14.12.2024 – 2445,00 грн в рахунок відсотків за користування кредитом, 1,01 грн в рахунок тіла кредиту; 27.12.2024 – 2638,87 грн в рахунок відсотків за користування кредитом, 0,01 грн в рахунок тіла кредиту; 14.01.2025 – 3653,82 грн в рахунок відсотків за користування кредитом, 0,01 грн в рахунок тіла кредиту; 07.02.2025 – 2100,00 грн в рахунок відсотків за користування кредитом; 13.02.2025 – 3800,00 грн в рахунок відсотків за користування кредитом; 12.03.2025 – 5670,43 грн в рахунок відсотків за користування кредитом, 4329,57 грн в рахунок штрафних санкцій. 
При цьому суд зазначає, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» безпідставно зарахувало сплачені ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4329,57 грн в рахунок штрафних санкцій, у зв`язку з чим вважає за необхідне провести перерахунок заборгованості відповідача за кредитним договором за період з 12.03.2025 по 28.08.2025.
Положеннями п. 5.6 кредитного договору визначено черговість погашення споживачем заборгованості за кредитним договором. У першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом (п. 5.6.1 кредитного договору). У другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом (п. 5.6.2 кредитного договору). У третю чергу здійснюється оплата неустойки та інших платежів відповідно до договору (п. 5.6.3 кредитного договору).
Згідно з відомостями, наведеними в розрахунку заборгованості, станом на 12.03.2025 після сплати відсотків у розмірі 5670,43 грн у ОСОБА_1 не залишалося простроченої заборгованості за сумою кредиту та процентами за користування кредитом. У зв`язку з наведеним грошові кошти в розмірі 4329,57 грн, які ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» зарахувало на погашення заборгованості за штрафними санкціями, необхідно зарахувати в погашення тіла кредиту. Таким чином, з 12.03.2025 по 28.08.2025 тіло кредиту повинно становити 15969,40 грн (20298,97 грн – 4329,57 грн). Відсотки за 12.03.2025 відповідачем було сплачено.
Таким чином, за період з 13.03.2025 по 28.08.2025 (169 календарних днів) ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» необхідно було нараховувати відсотки, виходячи з розміру тіла кредиту 15969,40 грн, за процентною ставкою 1% в день (у відповідності до п. 1.5.1 кредитного договору). Таким чином, розмір заборгованості за відсотками, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача – 26988,29 грн (15969,40 грн х 1% х 169 днів).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 1924711 від 29.11.2024 у розмірі 42957,69 грн, з яких: 15969,40 грн – заборгованість за тілом кредиту, 26988,29 грн – заборгованість за відсотками.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії витрат на професійну правничу допомогу.
При вирішення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (становлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Крім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Лавенс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін - пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Таким чином, виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, її розглядом в порядку спрощеного позовного провадження, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про неспівмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн, який є завищеним, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн.
Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2662,40 грн.
Таким чином, враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог (71,09%), на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 3314,50 грн ((2000 грн + 2662,40 грн) х 0,7109).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПОЗИКА", представник позивача Міньковська Анастасія Володимирівна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПОЗИКА"заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2024 року № 1924711 у розмірі 42957,69 грн (сорок дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім гривень 69 копійок).
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПОЗИКА"судові витрати в розмірі 3314,50 грн (три тисячі триста чотирнадцять гривень 50 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА», місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ 39493634.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя         А.І.Савєльєва