ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/3184/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гебеш С.А.
при секретарі судових засідань - Романець Е.М.
та осіб, які беруть участь у справі:
позивачка - ОСОБА_1 ;
представник відповідачів - Боринська Ж.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01104), Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області (вул. П. Мирного, буд. 2А, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України (далі – відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області (далі - відповідач 2), яким просить:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області та Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного виконання додаткового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 року у справі № 260/3054/20, яке набрало законної сили 20.04.2022 року, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 року у справі № 260/494/22, яке набрало законної сили 09.06.2022 року, а також щодо відмови у нарахуванні та виплаті інфляційних втрат 3% річних;
стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 за період 14.05.2023 року по 13.05.2026 року інфляційні втрати у розмірі 53960,03 грн та 3% річних у розмірі 16706,09 грн за прострочення виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 року у справі №260/3054/20, яке набрало законної сили 20.04.2022 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 185623,00 грн;
стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 за період 14.05.2023 року по 13.05.2026 року інфляційні втрати у розмірі 31926,87 грн та 3% річних у розмірі 9884,59 грн за прострочення виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 року у справі №260/494/22, яке набрало законної сили 09.06.2022 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 109828,82 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні;
стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 за період 14.05.2023 року по 13.05.2026 року інфляційні втрати у розмірі 470,84 грн та 3% річних у розмірі 145,77 грн за прострочення виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 року у справі №260/494/22, яке набрало законної сили 09.06.2022 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 1619,70 судового збору.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що в порушення ст. 129 Конституції України відповідачами судові рішення у справах №260/3054/20 та №260/494/20 не виконано, що є підставою для стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 за період 14.05.2023 року по 13.05.2026 року інфляційних втрати та 3% річних. 
Як вбачається із матеріалів справи, позивач до позовної заяви надала суду розрахунок інфляційних втрат та 3% річних щодо невиконання вказаних рішень суду з детальним описом суми стягнення (а.с. 102-115). 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з повідомленням (викликом) сторін.
04.06.2026 року на адресу суду від Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області та Державної казначейської служби України надійшли письмові відзиви на позовну заяву, згідно змісту яких вбачається, що такі проти задоволення позовних вимог заперечують повністю, вважають їх безпідставними та просять суд відмовити в їх задоволенні. Заперечуючи проти позову, відповідачі вказують на те, що заборгованість за виконавчими листами позивачки віднесена до другої черги і може бути погашена після виконання судових рішень, які обліковуються за першою чергою та / або надійшли на виконання раніше, ніж зазначені рішення. Зазначають, що казначейство є винятковим виконавцем судових рішень та має можливість списати кошти державного бюджеу в тому розмірі, в якому вони передбачені ВРУ у законі про Державний бюджет України.
У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд позов задоволити, з мотивів наведених у позовній заяві та з врахуванням рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №260/3738/25.
Представниця відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів наведених у письмових відзивах на позовну заяву, просила суд відмовити у задоволенні позову. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.
Судом встановлено, 09.08.2021 року Закарпатським окружним адміністративним судом винесено рішення, яким позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними дій та рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково, а саме: 
визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України №1189-0 ДФС України від 21 серпня 2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 ";
визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Закарпатській області № 76-0 від 26 серпня 2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 ";
поновлено полковника податкової міліції ОСОБА_1 з 27 серпня 2020 року на посаді заступника начальника управління начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області та податковій міліції ДФС.
17.09.2021 року Закарпатським окружним адміністративним судом ухвалено додаткове рішення в справі №260/3054/20, яким стягнуто із Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме: з 27 серпня 2020 року по 09 серпня 2021 року, із утриманням із цієї суми обов`язкових платежів (податків та зборів) у розмірі 350091,48 (триста п`ятдесят тисяч дев`яносто одна гривня 48 копійок) грн.
Водночас, 20.04.2022р. постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду змінено додаткове рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 року в адміністративній справі №260/3054/20 шляхом заміни в абзаці другому резолютивної частини рішення цифр « 350091,48 грн (триста п`ятдесят тисяч дев`яносто одна гривня 48 копійок)» цифрами « 185623,20 (сто вісімдесят п`ять тисяч шістсот двадцять три гривні 20 копійок)».
Додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду набрало законної сили 20.04.2022 року.
25.08.2022 року на адресу Головного управління Казначейства надійшла заява позивачки щодо виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду, виданого 15.08.2022 по справі № 260/3054/20 про стягнення із Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а саме: з 27 серпня 2020 року по 09 серпня 2021 року, із утриманням із цієї суми обов`язкових платежів (податків та зборів) у розмірі 185 623,20 грн.
Крім того, 10.05.2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом винесено рішення у справі №260/494/22, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено та стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.08.2020 року по 30.12.2021 року у розмірі 109828,82 грн. та понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1619,70 грн.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду в справі №260/494/22 від 10 травня 2022 року набрало законної сили 09 червня 2022 року.
24.06.2022р. виконавчий лист №260/494/22/2022 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 109828,82 грн. подано до Головного управління ДКС у Закарпатській області.
25.06.2022 року виконавчий лист №260/494/22/2022 щодо стягнення понесених судових витрат у вигляді сплати судового збору в сумі 1619,7 грн. подано до Головного управління ДКС у Закарпатській області.
Таким чином, на виконанні в органах державного казначейства знаходяться три виконавчі листи, що повністю не виконані надто тривалий час і поза розумними строками виконання, а саме видані за:
1) додатковим рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 17.09.2021 року у справі №260/3054/20, яке набрало законної сили 20.04.2022 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 185623,20 грн;
2) рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 року у справі №260/494/22, яке набрало законної сили 09.06.2022 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розиір 109828,82 грн;
2) рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 року у справі №260/494/22, яке набрало законної сили 09.06.2022 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1619,70 грн.
Виконавчі листи по справах № 260/494/22 та № 260/3054/20 перебувають на обліку та виконанні у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі – КПКВК 3504040).
20.04.2026 року ОСОБА_1 звернулася до Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області із заявою нарахувати виплатити на її користь інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання:
додаткового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 року в справі №260/3054/20, котре набрало законної сили 20.04.2022 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 185623,20 грн;
рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 року у справі №260/494/22, яке набрало законної сили 09.06.2022 року, котрим стягнуто на користь ОСОБА_1 109828,82 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та 1619,70 грн. судового збору.
Листом Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області №4-17-10/2098 від 01.05.2026 року у нарахуванні та виплаті інфляційних втрат та 3% річних відмовлено, у зв`язку з передчасністю.
Позивач вважає, протиправною бездіяльністю відповідачів щодо невиконання виконавчих листів, у зв`язку з чим та з метою стягнення належних сум на її користь, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінки спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати від боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу ч. 2 та ч. 3 ст. 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI (далі – Закон № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII) визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
За ч. 1 ст. 5 Закону № 4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
ЦК України, прийнятий 16.01.2003, набрав чинності 01.01.2004, тоді як Закон № 4901-VI був прийнятий 05.06.2012 та набрав чинності 01.01.2013. Стаття 625 ЦК України діє у незмінній редакції з часу набрання чинності цим Кодексом. Так само незмінним залишається припис ч. 1 ст. 5 Закону № 4901-VI, який не встановлює іншого, ніж у ч. 2 ст. 625 ЦК України, розміру процентів.
Оскільки парламент прийняв Закон № 4901-VI після прийняття ЦК України, то його приписи не мають суперечити приписам зазначеного Кодексу. Прийняття законів, які регулюють однопредметні цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, можливе тільки з одночасним внесенням змін до цього Кодексу (аналогічного підходу дотримався Конституційний Суд України у Рішенні від 13.03.2012 №5-рп/2012 (абзац 7 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини)). Якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17, від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, від 29.06.2022 у справі №477/874/19).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц зробила висновок, за яким положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).
За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції виконання остаточного судового рішення, яким вирішений спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру, є частиною «права на суд» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, § 40, 45, заява № 18357/91) від 19.03.1997, «Бурдов проти росії» (Burdov v. Russia, § 34, 37, заява №59498/00) від 07.05.2002). З погляду застосування гарантій права на належне виконання державою судового рішення, за яким вона є боржником, не має жодного значення, якими - приватними чи публічними - є у національній правовій системі відносини з виконання державою такого рішення.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції). Це право гарантоване і для тих випадків, коли право на справедливий судовий розгляд порушене невчасним виконанням судового рішення, зокрема через відсутність коштів (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Бурдов проти росії (№2)» (Burdov v. russia (№ 2), § 96, 97, 99, 117, заява №33509/04) від 15.01.2009).
15.10.2009 ЄСПЛ ухвалив пілотне рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, заява №40450/04). Воно набуло статусу остаточного 15.01.2010. У цьому рішенні ЄСПЛ визнав порушення Україною її зобов`язань за Конвенцією через систематичне невиконання державою рішень національних судів (п. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції) і відсутність у національному законодавстві ефективних засобів юридичного захисту від такого невиконання (ст. 13 Конвенції) (§ 2, 3 резолютивної частини рішення). ЄСПЛ зазначив, що ці порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає у систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту (§ 4 резолютивної частини рішення). Тому ЄСПЛ вказав, що Україна повинна невідкладно запровадити ефективний засіб юридичного захисту або комплекс таких засобів юридичного захисту, спроможних забезпечити адекватне та достатнє відшкодування за невиконання або затримки у виконанні рішень національних судів відповідно до принципів, встановлених практикою ЄСПЛ (§ 5 резолютивної частини рішення).
05.06.2012 Україна прийняла Закон № 4901-VI, намагаючись виконати пілотне рішення ЄСПЛ. На це вказує пояснювальна записка до проекту. Однак Закон № 4901-VI, як надалі вказав Комітет Міністрів Ради Європи, не вирішив проблему невиконання рішень національних судів (див. рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» (Burmych And Others v. Ukraine, заяви №46852/13 та інші, § 125 від 12.10.2017).
Усвідомлюючи необхідність поступу у вирішенні зазначеної проблеми та забезпечення належного виконання пілотного рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (п. 31) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15 (про те, що правовідносини стосовно виконання судових рішень урегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можна застосовувати приписи про цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України)), а також від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15 (про те, що ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 цього Кодексу не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України за наявності деліктних, а не зобов`язальних правовідносин). Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (п. 45 постанови).
Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі №420/2411/19.
Враховуючи наведене, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення з Казначейства на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а доводи сторони відповідача не спростовують зроблених висновків.
Разом з тим, слід встановити часовий відлік, з якого можуть застосовуватися приписи ст. 625 ЦК України.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 4901-VI стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом №1404-VIII, із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача. У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу. Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (ч. 3 ст. 3 Закону № 4901-VI).
За ч. 4 ст. 3 Закону № 4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Подібні положення містить ч. 6 ст. 4 Закону № 4901-VI, згідно якої перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.
19.06.2019 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі №646/14523/15-ц, у якій зробила висновок про те, що період прострочення держави з виконання рішення суду про стягнення коштів із Державного бюджету України слід рахувати з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Проте у постанові від 03.10.2023 у справі №686/7081/21 Велика Палата Верховного Суду відступила від наведеного висновку щодо обчислення початку періоду прострочення держави з виконання рішення суду про стягнення коштів із Державного бюджету України та виснувала, що з огляду на припис ч. 4 ст. 3 Закону № 4901-VI прострочення держави-боржника у спірних правовідносинах настає за сукупності таких юридичних фактів: 1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; 2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема, державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.
Отже, позивач у цій справі вправі має заявити до стягнення з відповідача інфляційні втрати за прострочення виконання судового рішення з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.
Судом встановлено, що:
24.06.2022 на адресу казначейства надійшла заява ОСОБА_1 щодо виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду, виданого 16.06.2022 по справі № 260/494/22 про стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.08.2020 по 30.12.2021 у розмірі 109 828,82 грн.;
25.08.2022 на адресу ГУ Казначейства надійшли заяви ОСОБА_1 щодо виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду, виданого 16.06.2022 по справі № 260/494/22 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат у вигляді сплати судового збору в сумі 1 619,70 грн. та щодо виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду, виданого 15.08.2022 по справі № 260/3054/20 про стягнення із Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а саме: з 27 серпня 2020 по 09 серпня 2021, із утриманням із цієї суми обов`язкових платежів (податків та зборів) у розмірі 185 623,20 грн.
Однак відповідач належним чином не виконав наведених зобов`язань перед позивачем, оскільки, як свідчать установлені судом обставини справи, фактичне виконання вказаних виконавчих листів не відбулось, коли Казначейство мало строк для виконання вказаних виконавчих листів протягом трьох місяців, а саме до 24.09.2022 року та до 25.11.2022 року.
Разом з тим, для виникнення права на отримання компенсації не достатньо лише факту порушення Казначейством строків виконання судового рішення, за яким стягуються кошти з Державного бюджету України. Зазначений висновок базується на тому, що правові висновки Верховного Суду на які маються і покликання в даному судовому рішенні базувались на тому, що на час дослідження ними спірних правовідносин абзац перший пункту 50 Порядку № 845 був викладений наступним чином: «Компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується…» і саме в цій редакції застосовувався. Таким чином, Порядок № 845 не унормовував, що компенсація нараховується за заявами стягувачів.
Разом із тим, на час виникнення спірних правовідносин у даній справі, абзац перший пункту 50 Порядку № 845 був викладений зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2018 № 154, а саме: «Компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів…».
Ця редакція абзацу першого пункту 50 Порядку № 845 залишилася незмінною і досі.
Як вже встановлено судом, 20.04.2026 року ОСОБА_1 звернулася до Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області із заявою нарахувати виплатити на її користь інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання:
додаткового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 року в справі №260/3054/20, котре набрало законної сили 20.04.2022 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 185623,20 грн;
рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 року у справі №260/494/22, яке набрало законної сили 09.06.2022 року, котрим стягнуто на користь ОСОБА_1 109828,82 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та 1619,70 грн. судового збору.
Однак, Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області листом за №4-17-10/2098 від 01.05.2026 року у нарахуванні та виплаті інфляційних втрат та 3% річних відмовлено, у зв`язку з передчасністю.
Таким чином, суд зазначає, що вимоги п. 50 Порядку №845 позивачкою дотримано, так як така звернулася до органів казначейства із відповідною заявою щодо нарахування та виплати на її користь інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання рішень суду.
Разом з тим, суд враховує, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачка із даним позовом до суду звернулася 14.05.2026 року.
Таким чином, враховуючи те, що виконавчі листи залишаються не виконаним відповідачами на момент звернення позивачки до суду із даним позовом, то розрахунковим період для стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід рахувати період з 14.05.2023 року по 13.05.2026 року, тобто останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Як встановлено судом позивач додала до позовної заяви розрахунок інфляційних втрат та 3% річних станом на 13 травня 2026 року, за яким:
* прострочення виконання додаткового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 року в справі №260/3054/20, яке набрало законної сили 20 квітня 2022 року, та яким стягнуто на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 185623,20 грн. 
Період прострочення з 14 травня 2023 року по 13 травня 2026 року. І
інфляційні втрати становлять - 53960,03 грн, а саме:
C = ( I11 : 100) x (112: 100) x (1I3 : 100 ) x ... ( IIZ : 100)
111 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,
IIZ -індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період 101,40 llc (100,50: 100) x (100,80: 100) x (99,40: 100) x (98,60: 100) x (100,50: 100) x (100,80: 100) x (100,50: 100) x (100,70: 100) x (100,40: 100) x (100,30: 100) x (100,50 : 100) x (100,20: 100) x (100,60: 100) x (102,20: 100) x (100,00: 100) x (100,60: 100) x (101,50: 100) x (101,80: 100) x (101,90: 100) x (101,40: 100) x (101,20: 100) x (100,80: 100) x (101,50: 100) x (100,70: 100) x (101,30: 100) x (100,80: 100) x (99,80: 100) x (99,80: 100) x (100,30: 100) x (100,90: 100) x (100,40: 100) x (100,20: 100) x (100,70: 100) x (101,00: 100) x (101,70: 100) x (101,40: 100) = 1.29069661.
Інфляційне збільшення: 185 623,20 x 1.29069661 185 623,20 = 53 960,03 грн. 
3% річних - розрахунок здійснюється за формулою:
Сума санкції = С х 3 хД: 365: 100, де С - сума заборгованості, - кількість днів прострочення.
3% річних становлять - 16706,09 грн.
* прострочення виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі №260/494/22, яке набрало законної сили 09 червня 2022 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 109828,82 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
період прострочення з 14 травня 2023 року по 13 травня 2026 року.
Інфляційні втрати становлять - 31926,87 грн, а саме:
ІIC = ( I11 : 100) x { 112 : 100) x (113 : 100) x... (IIZ: 100)
111- індекс інфляції за перший місяць прострочення,
IIZ -індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період Ilc (100,50: 100) x (100,80: 100) x (99,40:100) x (98,60: 100) x (100,50: 100) x (100,80: 100) x (100,50: 100) x (100,70: 100) x (100,40: 100) x (100,30: 100) x (100,50 : 100) x (100,20: 100) x (100,60: 100) x (102,20: 100) x (100,00: 100) x (100,60: 100) x (101,50 : 100) x (101,80: 100) x (101,90: 100) x (101,40 : 100) x (101,20: 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70: 100) x (101,30: 100) x (100,80: 100) x (99,80 : 100) x (99,80: 100) x (100,30: 100) x (100,90 : 100) x (100,40: 100) x (100,20: 100) x (100,70: 100) x (101,00 : 100) x (101,70: 100) x (101,40 : 100) = 1.29069661.
Інфляційне збільшення: 109 828,82 x 1.29069661 - 109 828,82 = 31 926,87 грн.
3% річних: розрахунок здійснюється за формулою:
Сума санкції = С х 3 х Д: 365: 100, де
С - сума заборгованості,
Д- кількість днів прострочення,
3% річних становлять - 9884,59 грн.
* прострочення виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі №260/494/22, яке набрало законної сили 09 червня 2022 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 1619,70 грн. судового збору.
період прострочення з 14 травня 2023 року по 13 травня 2026 року.
Інфляційні втрати становлять - 470,84 грн, а саме:
IIC = ( 111 : 100) x (112 : 100) x ( 113 : 100) x... ( IIZ: 100)
111 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,
IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період llc (100,50: 100) x (100,80: 100) x (99,40: 100) x (98,60 : 100) x (100,50: 100) x (100,80: 100) x (100,50: 100) x (100,70: 100) x (100,40: 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20: 100) x (100,60: 100) x (102,20 : 100) x (100,00: 100) x (100,60: 100) x (101,50: 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20: 100) x (100,80: 100) x (101,50: 100) x (100,70: 100) x (101,30: 100) x (100,80: 100) x (99,80: 100) x (99,80: 100) x (100,30: 100) x (100,90: 100) x (100,40: 100) x (100,20: 100) x (100,70 : 100) x (101,00: 100) x (101,70: 100) x (101,40 : 100) = 1.29069661.
Інфляційне збільшення: 1 619,70 x 1.29069661 - 1619,70 =470,84 грн.
3% річних, Розрахунок здійснюється за формулою:
Сума санкції= С х3 хД: 365: 100, де
С - сума заборгованості,
Д - кількість днів прострочення
3% річних становлять - 145,77 грн.
Правильність даного розрахунку відповідачі не оскаржували, а вирахувана судом сума співпадає з розрахунком позивача, який містить детальні відомості щодо кожної складової такого розрахунку.
За правилами встановленими ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачі, як суб`єкт владних повноважень не довели належним чином правомірність своєї бездіяльності, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір на суму 1331,20 грн.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1331,20 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01104), Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області (вул. П. Мирного, буд. 2А, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного виконання додаткового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 року у справі № 260/3054/20, яке набрало законної сили 20.04.2022 року, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 року у справі № 260/494/22, яке набрало законної сили 09.06.2022 року, а також щодо відмови у нарахуванні та виплаті інфляційних втрат та 3% річних.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період з 14 травня 2023 року по 13 травня 2026 року інфляційні втрати у розмірі 53960,03 грн. та 3% річних у розмірі 16706,09 грн. за прострочення виконання додаткового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року в справі №260/3054/20, яке набрало законної сили 20 квітня 2022 року та яким стягнуто на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 185623,20 грн.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період 14 травня 2023 року по 13 травня 2026 року інфляційні виграти у розмірі 31926,87 грн. та 3% річних у розмірі 9884,59 грн. за прострочення виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі №260/494/22, яке набрало законної сили 09 червня 2022 року та яким стягнуто на користь ОСОБА_1 109828,82 грн.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період 14 травня 2023 року по 13 травня 2026 року інфляційні виграти у розмірі 470,84 грн. та 3% річних у розмірі 145,77 грн. за прострочення виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі №260/494/22, яке набрало законної сили 09 червня 2022 року та яким стягнуто на користь ОСОБА_1 1619,70 грн судового збору.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, Київська область, 01601, код ЄДРПОУ 37567546) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.06.2026 року.

Суддя	С.А. Гебеш