ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.2026  	Справа №607/2495/26 Провадження №1-кп/607/1189/2026	

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №12026211040000020, дані про яке 02 січня 2026 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ще Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із базовою середньою освітою, неодруженого, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше судимого:
- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.09.2025 за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин;
- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.05.2026 за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71, п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 25 (двадцять п`ять) днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 – адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 на строк 30 діб, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжувався та станом на момент події кримінального правопорушення скасований не був.
08.09.2025 близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_3 , який знаходився у парку Національного Відродження в м. Тернополі, на одній із лавок виявив ОСОБА_7 , що сидів на лавці та біля якого знаходився мобільний телефон, після чого у ОСОБА_3 виник повторний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, 08.09.2025 близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_3 , який знаходився у парку Національного Відродження в м. Тернополі, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно, шляхом вільного доступу, із лавки повторно викрав мобільний телефон торговельної марки «Samsung» «Galaxy S24 Ultra» модель «SM-S928B/DS» об`ємом пам`яті 12/512GB та вартістю 33647,36 гривень. В подальшому ОСОБА_3 із викраденим майном покинув місце вчинення злочину, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 33647,36 гривень.
За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин, визнав повністю, від дачі показів відмовився на підставі ст. 63 Конституції України. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 пред`явлений представником потерпілої ОСОБА_6 – адвокатом ОСОБА_8 цивільний позов про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової та моральної шкоди, визнав повністю.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених безпосередньо судом доказів.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що 08.09.2025 близько 11 год. 00 хв. вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 перебувала на території парку Національного Відродження у м. Тернополі, після чого вона пішла до церкви, залишивши належний їй мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S24 Ultra» чоловікові. Повернувшись приблизно через годину, вона виявила, що ОСОБА_7 заснув на лавці. Після того, як вона його розбудила, ОСОБА_7 повідомив, що під час сну невідома особа викрала мобільний телефон, який перебував біля нього на лавці. У зв`язку із цим ОСОБА_6 звернулася до працівників поліції з повідомленням про викрадення належного їй мобільного телефону. Також ОСОБА_6 зазначила, що обвинувачений ОСОБА_3 жодних заходів, спрямованих на відшкодування завданої їй викраденням мобільного телефону майнової шкоди, не вживав, із пропозиціями щодо добровільного відшкодування шкоди до неї не звертався. Пред`явлений її представником – адвокатом ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди підтримала повністю та просила задовольнити з наведених у ньому підстав. Під час судових дебатів потерпіла ОСОБА_6 щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 погодилася з позицією прокурора.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілої ОСОБА_6 та дослідженням письмових доказів у даному кримінальному провадженні, а також документів, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються процесуальних витрат. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Окрім зазначених показань допитаної безпосередньо в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , винуватість ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених та проаналізованих судом письмових документів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
- висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/120-26/298-ТВ від 13.01.2026 з доданою до нього ілюстративною таблицею та ціновою інформацією, зі змісту заключної частини якого вбачається, що ринкова вартість вживаного мобільного телефона торговельної марки «Samsung» Galaxy S24 Ultra модель «SM-S928B/DS», об`ємом пам`яті 12/512 GB станом на 09.09.2025 становила 33647,36 грн (тридцять три тисячі шістсот сорок сім грн 36 коп.);
- повідомленням (відповіддю на запит) представника ПТ «Ломбард №1» ТОВ «Контракт-Груп» і компанія» Вих.№1901/2026 від 19.01.2026 з долученим до нього фотознімком з ідентифікуючими даними мобільного телефону «Samsung S24 Ultra», згідно з яким перевіркою облікових та реєстраційних даних відокремлених підрозділів ломбарду ПТ «Ломбард №1» ТОВ «Контракт-Груп» і компанія» 08.09.2025 встановлено факт надання фінансового кредиту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під заставу майна – мобільного телефону «Samsung S24 Ultra», чорного кольору IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.01.2026 з доданою до нього таблицею ілюстрацій, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника – адвоката ОСОБА_5 , в ході якого підозрюваний ОСОБА_3 повідомив та показав учасникам даної слідчої дії обставини таємного викрадення ним 08.09.2025 близько 10 год. 30 хв. з лавки на території парку Національного Відродження в м. Тернополі мобільного телефону марки «Samsung Galaxy S24 Ultra».
Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Суд також враховує, що зазначені письмові докази у даному кримінальному провадженні учасниками судового провадження не оспорювалися і під сумнів не ставилися. Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.
Таким чином, допитавши потерпілу ОСОБА_6 , дослідивши письмові докази у даному кримінальному провадженні та документи, які характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються процесуальних витрат, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, при викладених в обвинувальному акті обставинах, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 5 ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з положеннями ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, згідно з висновком судово-психіатричного експерта Тернопільської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №49 від 27.01.2026 ОСОБА_3 виявляє ознаки розладу психіки і поведінки внаслідок вживання декількох препаратів та інших психоактивних речовин, що не досягають рівня психозу чи вираженого недоумства, на час вчинення кримінального правопорушення та на час проведення експертизи міг давати звіт своїм діям та керувати ними, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.
Окремо суд враховує й позицію щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , висловлену під час судових дебатів потерпілою ОСОБА_6 , яка не може бути залишена без належної уваги та оцінки суду і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з усіма іншими обставинами, які суд повинен врахувати при призначенні покарання у відповідності до приписів закону про кримінальну відповідальність.
З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімальної межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України.
Підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, а відтак ч. 1 ст. 75 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даними частинами статей можуть бути застосовані.
На думку суду, покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімальної межі санкції інкримінованої обвинуваченому частини статті буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в тому числі проти власності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, а також не суперечить таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Крім того, судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.05.2026 ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71, п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 25 (двадцять п`ять) днів.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 08.09.2025, тобто до постановлення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.05.2026, в даному випадку слід застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.05.2026 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 25 (двадцять п`ять) днів, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком у виді 5 (п`ять) років 2 (два) місяці позбавлення волі, зарахувавши частково відбуте покарання за попереднім вироком.
Стосовно пред`явленого цивільного позову у даному кримінальному провадженні суд доходить таких висновків.
Представником потерпілої ОСОБА_6 – адвокатом ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 128 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_3 пред`явлено цивільний позов про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди у розмірі 33647,36 гривень та моральної шкоди у розмірі 7000 гривень. В обґрунтування вказаних вимог зазначено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди на суму вартості викраденого у неї мобільного телефону торговельної марки «Samsung» «Galaxy S24 Ultra» та моральної шкоди, яка полягає у тривалому позбавленні можливості користуватися належним їй мобільним телефоном, втраті доступу до контактних даних та мобільних застосунків, що зберігалися на вказаному пристрої, порушенні звичних соціальних зв`язків з рідними та знайомими, а також необхідності витрачати додатковий час і зусилля для підготовки цивільного позову та участі у судових засіданнях у даному кримінальному провадженні. За наведеного, та посилаючись на положення ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1195 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 14 ЦПК України та ст. 128 КПК України, представник потерпілої просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 33647,36 гривень в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди та 7000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За змістом положень ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
За таких обставин та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав цивільний позов в даному кримінальному провадженні в повному обсязі, а також беручи до уваги, що визнання обвинуваченим цього позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що вимоги пред`явленого представником потерпілої ОСОБА_6 – адвокатом ОСОБА_8 у межах вказаного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_3 цивільного позову в частині стягнення завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди підлягає задоволенню, а тому слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 33647,36 гривень на відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого в користь потерпілої моральної шкоди, суд враховує наступне.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, суд погоджується з висловленими потерпілою ОСОБА_6 в судовому засіданні та викладеними її представником – адвокатом ОСОБА_8 у цивільному позові доводами про те, що протиправна винна поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 , що полягає у таємному викраденні належного потерпілій  ОСОБА_6 мобільного телефону торговельної марки «Samsung Galaxy S24 Ultra», призвела до тривалого позбавлення потерпілої можливості користуватися належним їй мобільним телефоном, втрати доступу до контактної інформації та мобільних застосунків, а відтак порушенні звичних соціальних зв`язків, а також необхідності витрачати додатковий час та зусилля на захист своїх прав у даному кримінальному провадженні, що перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з істотними негативними змінами в її житті, що в розумінні ст. 23 ЦК України є моральною шкодою.
За наведеного та враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 цивільного позову і в частині стягнення моральної шкоди, а також керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 7000 гривень на відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Таким чином, цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, підлягає задоволенню повністю.
За змістом статей 369, 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення, в тому числі запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, та мотиви його ухвалення.
Враховуючи, що на даний час у цьому кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання даним вироком законної сили.
Судом встановлено, що захід забезпечення у цьому кримінальному провадженні у вигляді арешту майна не застосовувався, речові докази відсутні.
Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.
Керуючись ст. ст. 124, 129, 336, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.05.2026, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначити  ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.
Строк відбування покарання  ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання, зарахувавши йому у строк призначеного покарання частково відбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.05.2026.
Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_8 до обвинуваченого  ОСОБА_3 задовольнити повністю. Стягнути із  ОСОБА_3 (код РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_6 (код РНОКПП: НОМЕР_4 ) 33647 (тридцять три тисячі шістсот сорок сім) гривень 36 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди та 7000 (сім тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути із  ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи від 13.01.2026 №СЕ-19/120-26/298-ТВ в розмірі 1782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 80 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя	ОСОБА_1