ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 м. Дніпро Справа № 904/5923/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді: Андрейчука Л.В. (доповідач),
суддів: Віннікова С.В., Левшиної Г.В.,
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.,

Представники сторін:
від позивача (апелянта): Тропін В.В.;
від відповідача: Тищенко Т.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 (суддя Загинайко Т.В.) 
у справі № 904/5923/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний», м. Дніпро
до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», м. Дніпро
про визнання незаконним та скасування рішення комісії Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформленого Протоколом від 09.09.2025 № 33 засідання комісії з розгляду Акту про порушення договірних умов від 21.07.2025 № 118,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про визнання незаконним та скасування рішення комісії Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформленого Протоколом від 09.09.2025 №33 засідання комісії з розгляду Акту про порушення договірних умов від 21.07.2025 №118, а також рішення комісії Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформленого Протоколом від 09.09.2025 №34 засідання комісії з розгляду Акту про порушення договірних умов від 21.07.2025 №119. 
У подальшому ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2025 позовні вимоги у справі № 904/5923/25 було роз`єднано та виділено у самостійне провадження вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення комісії АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформленого Протоколом № 34 від 09.09.2025 за Актом про порушення договірних умов № 119 від 21.07.2025, у зв`язку з чим предметом розгляду у даній справі залишилися вимоги щодо скасування рішення комісії, оформленого Протоколом №33 від 09.09.2025 за Актом про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.08.2025 ТОВ «Управбуд «Західний» отримало від АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» лист від 31.07.2025 № 34273/1001, яким позивача повідомлено про виявлення порушень Правил роздрібного ринку електричної енергії та умов договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, а також про складення відносно позивача актів про порушення договірних умов № 116– 123 від 21.07.2025. Позивач зазначав, що за результатами розгляду Акту про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025 відповідачем прийнято рішення, оформлене Протоколом №33 від 09.09.2025, та виставлено відповідні претензії і рахунки на оплату вартості електричної енергії, які, на думку позивача, є безпідставними. 
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Управбуд «Західний» посилалося на те, що воно не є споживачем електричної енергії у розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, не є учасником роздрібного ринку електроенергії, не має на балансі електроустановок та не є стороною правовідносин з постачання чи розподілу електричної енергії щодо житлових будинків, зазначених у спірному акті. Позивач зазначав, що виступає виключно управителем багатоквартирних будинків на підставі договорів зі співвласниками, а тому не може бути суб`єктом відповідальності за порушення ПРРЕЕ та договірних умов. 
Крім того, позивач вказував, що Протокол № 33 від 09.09.2025, Акт про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025, а також складений акт про недопуск оформлені з порушенням вимог ПРРЕЕ, не підтверджують фактичних обставин порушення та не містять належних доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо розподілу електричної енергії. Позивач також зазначав про відсутність у матеріалах, які розглядалися комісією відповідача, договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, паспортів точок розподілу, актів розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, заяви-приєднання та інших документів, які, на його думку, підтверджували б існування відповідних правовідносин. 
Також позивач посилався на неправильність визначення відповідачем періоду порушення, обсягів та вартості електричної енергії, нібито спожитої з порушенням договірних умов, а також на те, що відповідачем не доведено факту недопуску працівників оператора системи розподілу до електроустановок позивача для здійснення відключення. У зв`язку з наведеним ТОВ «Управбуд «Західний» просило суд визнати незаконним та скасувати рішення комісії АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформлене Протоколом № 33 від 09.09.2025. 

Короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/5923/25 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про визнання незаконним та скасування рішення комісії Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформленого Протоколом від 09.09.2025 № 33 засідання комісії з розгляду Акту про порушення договірних умов від 21.07.2025 №118, відмовлено повністю. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що ТОВ «Управбуд «Західний», будучи управителем багатоквартирних житлових будинків, є належним суб`єктом правовідносин щодо забезпечення електропостачання місць загального користування таких будинків та зобов`язане забезпечувати дотримання вимог законодавства у сфері роздрібного ринку електричної енергії, у тому числі Правил роздрібного ринку електричної енергії. Суд зазначив, що до обов`язків управителя належить забезпечення утримання внутрішньобудинкових систем електропостачання, укладення договорів щодо електропостачання місць загального користування та забезпечення виконання умов таких договорів. 
Суд встановив, що між сторонами існували правовідносини щодо постачання та розподілу електричної енергії, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами, зокрема договором про постачання електричної енергії № 25931-00 від 21.12.2016, актами розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, однолінійними схемами електропостачання, документами щодо EIC-кодів об`єктів та іншими доказами, поданими відповідачем. Суд дійшов висновку, що доводи позивача про повну відсутність між сторонами договірних відносин спростовуються сукупністю наявних у справі доказів. 
Місцевий господарський суд також виходив з того, що Акт про порушення договірних умов №118 від 21.07.2025 та рішення комісії, оформлене Протоколом № 33 від 09.09.2025, прийняті відповідачем у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог ПРРЕЕ. Суд врахував, що підставою для складання спірного акта стало недопущення працівників оператора системи розподілу до електроустановок для виконання їх відключення за заявкою електропостачальника, що призвело до втрат електричної енергії після запланованої дати відключення. 
Суд відхилив доводи позивача про відсутність у матеріалах справи паспортів точок розподілу, заяв-приєднання та інших додатків до договорів, зазначивши, що сама по собі відсутність окремих документів не спростовує факту існування між сторонами відповідних правовідносин, які підтверджуються іншими наявними у справі доказами та фактичною поведінкою сторін. Крім того, суд врахував, що позивач здійснює діяльність з управління багатоквартирними будинками та забезпечення електропостачання місць загального користування, а відтак є належним суб`єктом відповідальності у спірних правовідносинах. 
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ТОВ «Управбуд «Західний» відмовив повністю. 
Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25 заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив з того, що відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку заявлено про намір стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також подано належні докази на підтвердження фактичного понесення таких витрат, зокрема договір про надання правничої допомоги № 624-ДнЕМ-РП від 01.01.2026, звіт про надані послуги та детальний опис виконаних адвокатом робіт у межах розгляду справи № 904/5923/25. 
Суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати у сумі 10 000 грн є документально підтвердженими, пов`язаними з розглядом справи та співмірними зі складністю спору, обсягом наданої правничої допомоги і виконаних процесуальних дій, у зв`язку з чим задовольнив заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Не погодившись із рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/5923/25, Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати зазначене рішення у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме: визнати незаконним та скасувати рішення комісії Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформлене Протоколом від 09.09.2025 № 33 засідання комісії з розгляду Акту про порушення договірних умов від 21.07.2025 № 118. Також скаржник просить покласти на відповідача судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи. 
В апеляційній скарзі на рішення суду скаржник зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт вважає помилковими висновки суду щодо наявності між сторонами правовідносин у сфері розподілу електричної енергії, наявності у позивача статусу споживача електричної енергії та правових підстав для складання Акту про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025 і прийняття рішення комісії, оформленого Протоколом № 33 від 09.09.2025. 
Не погодившись із додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25, Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» також звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення суду та відмовити Акціонерному товариству «ДТЕК Дніпровські електромережі» у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
В апеляційній скарзі на додаткове рішення скаржник зазначає про недоведеність заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, їх неспівмірність зі складністю справи та відсутність належного документального підтвердження понесення таких витрат.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/5923/25 Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах доказам. На думку скаржника, суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, неправильно визначив правову природу спірних правовідносин, помилково визнав позивача належним суб`єктом відповідальності у сфері роздрібного ринку електричної енергії та не надав належної оцінки доводам позивача щодо незаконності рішення комісії відповідача, оформленого Протоколом № 33 від 09.09.2025 за результатами розгляду Акту про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025. 
Апелянт вказує, що суд помилково відхилив доводи позивача про те, що ТОВ «Управбуд «Західний» не є споживачем електричної енергії, не є учасником роздрібного ринку електричної енергії та не перебуває з відповідачем у договірних правовідносинах щодо надання послуг з розподілу електричної енергії за об`єктами, зазначеними у спірному акті. Скаржник зазначає, що він здійснює діяльність виключно як управитель багатоквартирних житлових будинків на підставі договорів зі співвласниками, однак такий статус сам по собі не є тотожним статусу споживача електричної енергії у розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії.
На думку апелянта, суд без належного доказового підтвердження встановив, що позивач є споживачем електричної енергії, оскільки здійснює господарську діяльність з управління багатоквартирними будинками, до якої входить забезпечення електропостачання місць загального користування, а плата за таке електропостачання включається до плати за послугу з управління будинком. Скаржник вважає, що такий висновок ґрунтується на неправильному ототожненні функцій управителя із правовим статусом споживача електричної енергії та суперечить спеціальному законодавству у сфері електроенергетики.
Апелянт зазначає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин норми законодавства, які регулюють управління багатоквартирним будинком, зокрема Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Правила надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Обов`язковий перелік робіт, витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території. На переконання скаржника, зазначені норми не можуть автоматично поширювати на управителя обов`язки споживача електричної енергії, оскільки правовідносини у сфері електроенергетики врегульовані спеціальними нормами Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ.
Скаржник наголошує, що власниками електричних мереж, обладнання та іншого спільного майна у багатоквартирних будинках є співвласники відповідних будинків, а не управитель. Посилаючись на положення статей 319, 322, 382 Цивільного кодексу України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004, апелянт зазначає, що саме співвласники багатоквартирних будинків є власниками спільного майна, зокрема внутрішньобудинкових електричних мереж, а тому саме вони, а не управитель, є особами, які споживають електричну енергію у місцях загального користування відповідних будинків. 
За твердженням апелянта, ТОВ «Управбуд «Західний» не має на балансі електроустановок, не є власником електричних мереж, не має у штаті відповідних спеціалістів для їх експлуатації та не здійснює самостійного споживання електричної енергії у спірних будинках. У зв`язку з цим скаржник вважає безпідставним висновок суду про те, що саме позивач повинен виконувати умови договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та нести відповідальність за порушення ПРРЕЕ.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» також не погоджується з висновком суду про наявність між сторонами договірних правовідносин щодо розподілу електричної енергії. Скаржник зазначає, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів укладення між сторонами договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії щодо будинків за адресами: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, 46, вул. Данила Галицького, 48, вул. Данила Галицького, 51, які зазначені у спірному Акті про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025.
Скаржник вказує, що у матеріалах справи відсутні належні докази приєднання ТОВ «Управбуд «Західний» до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії щодо всіх об`єктів, зазначених у спірному акті. Зокрема, на думку апелянта, відповідач не надав паспорти точок розподілу, заяви-приєднання, акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, інші додатки до договору, оформлені за взаємною згодою сторін, які відповідно до ПРРЕЕ є складовими договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Апелянт зазначає, що паспорт точки розподілу є невід`ємною частиною договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, а тому відсутність таких паспортів щодо відповідних об`єктів свідчить, на його думку, про відсутність належним чином оформленого договору між сторонами. Скаржник також вказує, що відсутність актів розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін унеможливлює визначення меж відповідальності позивача та відповідача, а відтак виключає можливість покладення на позивача відповідальності за недопуск до електроустановок або інші порушення договірних умов.
ТОВ «Управбуд «Західний» вважає, що суд безпідставно послався на судові рішення у справах № 904/5209/23, № 904/5206/23, № 904/5203/23, № 904/5772/24 та постанову Центрального апеляційного господарського суду у справі № 904/1678/25 як на підтвердження обов`язку позивача укладати договори щодо електропостачання місць загального користування та виконувати вимоги ПРРЕЕ. На думку скаржника, зазначені справи не доводять існування договірних правовідносин саме за спірними об`єктами, не підтверджують факту вчинення позивачем порушення, зафіксованого в Акті № 118, та не звільняють відповідача від обов`язку доказування обставин цієї конкретної справи.
Апелянт також зазначає, що суд не врахував відмінність між обов`язком управителя організовувати надання житлово-комунальних послуг та статусом споживача електричної енергії у розумінні спеціального законодавства. На переконання скаржника, навіть якщо управитель бере участь в організації управління будинком, це не означає, що він набуває права власності або користування електроустановками, стає стороною договору розподілу електроенергії та може бути притягнутий до відповідальності як споживач за ПРРЕЕ.
Скаржник стверджує, що суд не надав належної оцінки тому, що споживачами електричної енергії у багатоквартирних будинках є співвласники таких будинків, які фактично користуються електроенергією у місцях загального користування через належне їм на праві спільної сумісної власності майно. Відтак, на думку апелянта, саме співвласники, а не управитель, можуть вважатися належними суб`єктами правовідносин, пов`язаних із використанням електроенергії у спільному майні багатоквартирного будинку.
Апелянт окремо наголошує, що суд не з`ясував усіх обставин, пов`язаних із самим фактом порушення, яке інкримінується позивачу. Скаржник зазначає, що Акт про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025 та акт про недопуск не підтверджують факту вчинення ТОВ «Управбуд «Західний» дій або бездіяльності, які могли б бути кваліфіковані як порушення умов договору чи ПРРЕЕ. На думку апелянта, відповідач не довів, що саме позивач не допустив працівників оператора системи розподілу до електроустановок для виконання їх відключення.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів того, що працівники відповідача мали правові підстави для здійснення відключення електроустановок саме 21.07.2025, а також доказів того, що позивача було належним чином повідомлено про заплановане відключення та необхідність забезпечити доступ до електроустановок. На думку апелянта, відповідач не довів наявності належної заявки електропостачальника на відключення, дати такого відключення, адрес і EIC-кодів відповідних об`єктів, а також не підтвердив, що така заявка була предметом розгляду комісії 09.09.2025.
Апелянт вказує, що докази, які розглядалися комісією відповідача під час засідання 09.09.2025, не містили належних даних про склад правопорушення, суб`єкта порушення, заплановану дату відключення, документи щодо договірних відносин та технічні документи, необхідні для встановлення меж відповідальності сторін. На переконання скаржника, комісія відповідача фактично не перевірила належним чином обставини, викладені в Акті № 118, та безпідставно прийняла рішення про визначення обсягу та вартості електричної енергії.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» також не погоджується з правильністю визначення відповідачем періоду порушення. Апелянт зазначає, що у Протоколі № 33 від 09.09.2025 не міститься чіткого та однозначного визначення дати початку і закінчення періоду, за який здійснено розрахунок, а також не зазначено належних доказів, які б підтверджували обрання саме такого періоду. На думку скаржника, неможливо встановити, чи здійснювався розрахунок з моменту припинення дії договору, з дати неукладення договору, з дати запланованого відключення або з іншої дати, що свідчить про необґрунтованість нарахувань.
Апелянт зазначає, що в Акті про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025 не наведено необхідних відомостей про засоби вимірювання електричної енергії споживача на дату складання акта, зокрема не зазначено заводські номери, типи, показники засобів обліку, дані про трансформатори струму і напруги, дату повірки, номінальний струм, місце встановлення та позначення на схемі місця встановлення. За твердженням скаржника, відсутність таких даних унеможливлює перевірку правильності розрахунку обсягу електричної енергії, нібито спожитої з порушенням договірних умов.
Скаржник вважає, що відповідачем неправильно визначено обсяг і вартість електричної енергії, а суд безпідставно погодився з таким розрахунком. Апелянт зазначає, що відповідач не довів фактичного користування позивачем електричною енергією у спірний період, не підтвердив обсяг такого споживання належними засобами доказування та не довів причинно-наслідковий зв`язок між нібито недопуском працівників ОСР і виникненням втрат електричної енергії.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» наголошує, що визначена відповідачем сума за Протоколом № 33 фактично має характер збитків, а тому підлягає доведенню за загальними правилами доказування, зокрема щодо наявності протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку та вини. На думку скаржника, відповідач не довів жодного з елементів складу відповідальності, а суд помилково не застосував до спірних правовідносин відповідні підходи щодо доведення збитків.
Скаржник посилається на принцип змагальності сторін та зазначає, що саме відповідач мав довести факт порушення, належність позивача до суб`єкта відповідальності, правові підстави для відключення, факт недопуску, правильність періоду та розміру нарахувань. На думку апелянта, суд фактично переклав тягар доказування на позивача, обмежившись загальним посиланням на статус управителя та попередні судові рішення.
Апелянт також зазначає, що суд не врахував доводи позивача про те, що внаслідок бездіяльності самого відповідача не було здійснено відключення фактичних споживачів за відповідними EIC-кодами, а тому негативні наслідки такої бездіяльності не можуть бути покладені на ТОВ «Управбуд «Західний». На думку скаржника, відповідач не довів, що мав об`єктивну неможливість здійснити відключення без участі позивача або що саме дії позивача унеможливили виконання відповідної заявки.
З огляду на викладене апелянт вважає, що суд дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про правомірність рішення комісії АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформленого Протоколом № 33 від 09.09.2025, не встановив належним чином наявність між сторонами договірних правовідносин, не довів статус позивача як споживача електричної енергії, не перевірив належність і допустимість доказів порушення, не надав оцінки обставинам щодо періоду та розміру нарахувань, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 підлягає скасуванню, а позов задоволенню.
В обґрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 ТОВ «Управбуд «Західний» зазначає, що зазначене додаткове рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм процесуального права, без повного і всебічного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення питання про розподіл судових витрат, та без належної оцінки доказів, поданих відповідачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу. 
Апелянт зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «Управбуд «Західний» на користь АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На думку скаржника, подані відповідачем документи самі по собі не підтверджують фактичного понесення витрат, їх реальності, необхідності, обґрунтованості та співмірності зі складністю справи.
Скаржник посилається на положення статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України та зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу можуть бути покладені на іншу сторону лише за умови належного підтвердження їх фактичного понесення або обов`язку їх сплатити, а також за умови подання детального опису робіт, виконаних адвокатом, і доказів співмірності таких витрат із складністю справи, обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом, ціною позову та значенням справи для сторін.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» вказує, що суд формально послався на договір про надання правничої допомоги № 624-ДнЕМ-РП від 01.01.2026 та Звіт про надання правничої допомоги № 12/904/5923/25-ДнЕМ від 09.04.2026, однак не перевірив, чи містять ці документи всі необхідні дані для встановлення реального обсягу наданих послуг, часу, витраченого адвокатом, вартості кожної окремої дії та порядку формування загальної суми гонорару.
Скаржник зазначає, що у договорі про надання правничої допомоги, на який посилався відповідач, відсутні істотні умови щодо визначення розміру гонорару, порядку його обчислення, погодинної ставки адвоката або іншого чіткого механізму визначення вартості послуг. На думку апелянта, за відсутності таких умов неможливо встановити, яким саме чином сформовано суму 10 000 грн, заявлену до стягнення, і чи відповідає вона фактичному обсягу наданої правничої допомоги.
Апелянт також вказує, що Звіт №12/904/5923/25-ДнЕМ від 09.04.2026 не містить належного детального опису виконаних адвокатом робіт у розумінні частини третьої статті 126 ГПК України. Зокрема, скаржник звертає увагу, що у звіті наведено окремі процесуальні дії, однак не конкретизовано зміст кожної дії, її складність, фактичний обсяг роботи, індивідуальні характеристики наданої послуги та зв`язок відповідної дії з необхідністю захисту прав відповідача саме у цій справі. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» зазначає, що у звіті відсутня узагальнена кількість годин, фактично витрачених адвокатом на надання правничої допомоги у справі, а також не визначено порядок розрахунку вартості таких послуг, зокрема не зазначено погодинної ставки адвоката чи іншого механізму формування вартості. На думку апелянта, це унеможливлює перевірку судом обґрунтованості заявленої суми витрат і співмірності такої суми з фактично виконаною роботою. 
Апелянт окремо звертає увагу на те, що окремі дії, зазначені у звіті, за своїм змістом не підтверджують заявленого обсягу витрат. Зокрема, у звіті зазначено підготовку клопотання про долучення відеодоказів до матеріалів справи від 17.01.2026 обсягом дві сторінки, на яку, за твердженням відповідача, витрачено 15 хвилин, однак, на думку скаржника, звіт не містить детального опису того, які саме дії включала підготовка такого клопотання, у чому полягала складність цієї роботи та яким чином вона вплинула на розгляд справи. 
Скаржник вважає, що суд не перевірив належним чином співмірність заявлених витрат зі складністю справи, фактичним обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, необхідним для їх виконання, а також із критеріями розумності та необхідності. На думку апелянта, сам по собі факт участі представника відповідача у справі та подання процесуальних документів не є безумовною підставою для стягнення всієї заявленої суми витрат.
Апелянт зазначає, що суд не врахував заперечення позивача проти заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, не надав їм належної правової оцінки та не мотивував, чому відхилив доводи про недоведеність, необґрунтованість і неспівмірність заявлених витрат. Скаржник вважає, що суд обмежився загальним посиланням на надані відповідачем документи, не здійснивши реальної перевірки їх змісту та достатності.
Також скаржник зазначає, що відповідач не довів фактичного понесення витрат у заявленому розмірі, оскільки подані документи не підтверджують реальної оплати відповідних послуг або безумовного обов`язку відповідача сплатити саме 10 000 грн за правничу допомогу у цій конкретній справі. На думку апелянта, без підтвердження фактичності та реальності витрат їх покладення на іншу сторону суперечить положенням ГПК України.
З урахуванням викладеного ТОВ «Управбуд «Західний» вважає, що додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 ухвалене передчасно, без належного дослідження доказів, без перевірки реальності, необхідності та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи.

Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» подало до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/5923/25, у якому просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
У поданому відзиві відповідач зазначає, що суд повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну оцінку поданим сторонами доказам та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На думку відповідача, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду та спрямовані на переоцінку встановлених судом обставин справи без наведення належних правових підстав для скасування оскаржуваного рішення.
АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» заперечує проти доводів апелянта щодо відсутності між сторонами договірних правовідносин та зазначає, що ТОВ «Управбуд «Західний» є належним суб`єктом правовідносин у сфері електропостачання місць загального користування багатоквартирних будинків, оскільки здійснює діяльність з управління такими будинками та відповідно до законодавства забезпечує їх належне утримання, у тому числі організацію електропостачання місць загального користування.
Відповідач зазначає, що до функцій управителя багатоквартирного будинку входить забезпечення належного утримання спільного майна співвласників, у тому числі внутрішньобудинкових електричних мереж, організація забезпечення місць загального користування електричною енергією та виконання умов відповідних договорів. На думку відповідача, саме управитель виступає особою, яка забезпечує функціонування внутрішньобудинкових систем електропостачання та є належним суб`єктом взаємовідносин з оператором системи розподілу щодо електропостачання місць загального користування.
АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» наголошує, що між сторонами існували договірні правовідносини щодо розподілу та постачання електричної енергії, що підтверджується наявними у справі доказами, зокрема договором про постачання електричної енергії № 25931-00 від 21.12.2016, актами розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, однолінійними схемами електропостачання, документами щодо EIC-кодів та іншими матеріалами справи. На думку відповідача, доводи апелянта про повну відсутність між сторонами договірних відносин спростовуються як поданими доказами, так і фактичною поведінкою самого позивача.
Відповідач зазначає, що позивач протягом тривалого часу фактично користувався електричною енергією для забезпечення функціонування місць загального користування багатоквартирних будинків, взаємодіяв із оператором системи розподілу, отримував відповідні послуги та не заперечував наявності таких правовідносин. У зв`язку з цим, на думку відповідача, доводи апелянта про відсутність статусу споживача є формальними та спрямовані виключно на уникнення відповідальності за порушення вимог ПРРЕЕ.
АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» також заперечує проти доводів апеляційної скарги щодо відсутності паспортів точок розподілу, актів розмежування, заяв-приєднання та інших додатків до договорів. Відповідач зазначає, що сама по собі відсутність окремих документів у матеріалах справи не свідчить про відсутність між сторонами договірних правовідносин, оскільки їх існування підтверджується іншими доказами у сукупності.
Крім того, відповідач зазначає, що окремі доводи апеляційної скарги щодо відсутності належного договору, паспортів точок розподілу та інших додатків фактично не були предметом спору у суді першої інстанції в тому обсязі, у якому вони заявлені в апеляційній скарзі. На думку відповідача, такі доводи спрямовані на зміну підстав позову на стадії апеляційного перегляду справи та виходять за межі доводів, які були предметом розгляду суду першої інстанції.
АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» зазначає, що Акт про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025 та рішення комісії, оформлене Протоколом № 33 від 09.09.2025, складені відповідно до вимог ПРРЕЕ та в межах повноважень оператора системи розподілу. Відповідач наголошує, що підставою для складання спірного акта стало недопущення працівників оператора системи розподілу до електроустановок для виконання заявки електропостачальника щодо припинення електропостачання, внаслідок чого після запланованої дати відключення продовжувалося споживання електричної енергії та виникли втрати електричної енергії оператора системи розподілу.
Відповідач зазначає, що факт недопуску був зафіксований уповноваженими працівниками оператора системи розподілу шляхом складання відповідного акта, а доводи апелянта про відсутність доказів такого недопуску не відповідають матеріалам справи. На думку відповідача, саме дії або бездіяльність позивача унеможливили виконання заявки на відключення та призвели до подальшого споживання електричної енергії після запланованої дати припинення електропостачання.
АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» також заперечує проти доводів апеляційної скарги щодо неправильності визначення періоду порушення та обсягу електричної енергії. Відповідач зазначає, що розрахунок обсягу та вартості електричної енергії здійснювався відповідно до вимог ПРРЕЕ та на підставі документів, які були предметом розгляду комісії під час засідання 09.09.2025. На думку відповідача, доводи апелянта зводяться до незгоди із здійсненими нарахуваннями, однак не спростовують правильності самого механізму розрахунку.
Крім того, відповідач зазначає, що суд обґрунтовано врахував правові висновки, викладені у судових рішеннях у справах № 904/5209/23, № 904/5206/23, № 904/5203/23, № 904/5772/24 та № 904/1678/25, у яких уже надавалась оцінка правовому статусу ТОВ «Управбуд «Західний» як управителя багатоквартирних будинків та його обов`язкам щодо забезпечення електропостачання місць загального користування.
Також АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» подало відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Управбуд «Західний» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.
У відзиві відповідач зазначає, що суд правомірно задовольнив заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» у встановленому процесуальним законом порядку заявило про намір стягнення судових витрат, а також подало належні та допустимі докази на підтвердження їх понесення та розміру.
Відповідач зазначає, що на підтвердження понесених витрат до матеріалів справи було подано договір про надання правничої допомоги № 624-ДнЕМ-РП від 01.01.2026, Звіт про надання правничої допомоги № 12/904/5923/25-ДнЕМ від 09.04.2026, детальний опис виконаних адвокатом робіт, а також інші документи, які підтверджують обсяг наданої правничої допомоги у справі № 904/5923/25.
АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» заперечує проти доводів апелянта про відсутність у договорі умов щодо порядку визначення гонорару та зазначає, що чинне законодавство не встановлює вичерпного переліку умов договору про надання правничої допомоги, які є необхідними для підтвердження судових витрат. На думку відповідача, подані до суду документи у своїй сукупності підтверджують як факт надання правничої допомоги, так і її обсяг, характер та вартість.
Відповідач зазначає, що справа № 904/5923/25 не є простою категорією спорів, оскільки пов`язана із застосуванням спеціального законодавства у сфері роздрібного ринку електричної енергії, аналізом ПРРЕЕ, дослідженням значного обсягу документів та підготовкою процесуальних документів. У зв`язку з цим, на думку відповідача, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.
АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» також зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності витрат є оціночними та не підтверджені жодними належними доказами. На думку відповідача, апелянт фактично не спростував реальність понесених витрат, а лише висловив незгоду з їх розміром.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2026 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/5923/25 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Андрейчука Л.В. (доповідач), суддів Віннікова С.В., Левшиної Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/5923/25 та призначено розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні на 03.06.2026.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2026 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Андрейчука Л.В. (доповідач), суддів Віннікова С.В., Левшиної Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25, об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25, призначивши їх спільний розгляд у судовому засіданні на 03.06.2026.
15.05.2026 на адресу Центрального апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» надійшли відзиви на апеляційні скарги, у яких відповідач просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5923/25 без змін.
У судовому засіданні Центрального апеляційного господарського суду 03.06.2026 здійснено розгляд апеляційних скарг по суті.
За результатами апеляційного перегляду у судовому засіданні 03.06.2026 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у справі.

Встановлені судом обставини справи.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі після роз`єднання позовних вимог є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про визнання незаконним та скасування рішення комісії Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформленого Протоколом від 09.09.2025 № 33 засідання комісії з розгляду Акту про порушення договірних умов від 21.07.2025 № 118.
Як вбачається з матеріалів справи, первісно ТОВ «Управбуд «Західний» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання незаконними та скасування двох рішень комісії АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформлених Протоколом від 09.09.2025 №33 за Актом про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025 та Протоколом від 09.09.2025 № 34 за Актом про порушення договірних умов № 119 від 21.07.2025.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2025 позовні вимоги у справі № 904/5923/25 роз`єднано, виділено у самостійне провадження вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення комісії, оформленого Протоколом № 34 від 09.09.2025 за Актом № 119 від 21.07.2025, у зв`язку з чим предметом розгляду у справі № 904/5923/25 залишилися вимоги щодо скасування рішення комісії, оформленого Протоколом № 33 від 09.09.2025 за Актом про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025.
З матеріалів справи вбачається, що 13.08.2025 ТОВ «Управбуд «Західний» отримало від АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» лист від 31.07.2025 № 34273/1001, яким позивача повідомлено про виявлення порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії та умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, а також про складення відносно позивача актів про порушення договірних умов від 21.07.2025 № 116, № 117, № 118, № 119, № 120, № 121, № 122, № 123.
У зазначеному листі відповідач повідомив позивача, що комісією на засіданні, призначеному на 09.09.2025, буде розглянуто питання щодо визначення витрат, понесених оператором системи розподілу на закупівлю та адміністрування втрат відповідно до діючих тарифів, унаслідок порушення ТОВ «Управбуд «Західний» умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та пунктів 12-14 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ.
02.09.2025 ТОВ «Управбуд «Західний» направило на адресу АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» заперечення на акти про порушення договірних умов від 21.07.2025 № 116, № 117, № 118, № 119, № 120, № 121, № 122, № 123, у яких просило прийняти рішення про відсутність у його діях порушення ПРРЕЕ та договірних умов.
09.09.2025 на засіданні комісії Дніпровського розрахункового центру АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» за результатами розгляду, зокрема, Акту про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025, прийнято рішення, оформлене Протоколом № 33 від 09.09.2025, яким визначено обсяг та вартість електричної енергії, спожитої, за твердженням відповідача, з порушенням договірних умов.
Як вбачається зі змісту спірного Акту про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025, підставою його складання зазначено порушення умов договору та пунктів 12-14 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ, а саме недопущення працівників оператора системи розподілу до електроустановок для виконання їх відключення за заявкою електропостачальника, що, на думку відповідача, призвело до втрат електричної енергії, спожитої після запланованої дати відключення на об`єктах споживача ТОВ «Управбуд «Західний».
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що спірний акт стосується об`єктів за адресами: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, 46, вул. Данила Галицького, 48, вул. Данила Галицького, 51, із зазначенням відповідних EIC-кодів електроустановок. Саме щодо цих об`єктів відповідач вважав наявними порушення договірних умов, пов`язані з недопуском працівників оператора системи розподілу до електроустановок для виконання відключення.
Позивач, звертаючись із позовом, зазначав, що ТОВ «Управбуд «Західний» не є споживачем електричної енергії, не є учасником роздрібного ринку електричної енергії, не є електропостачальником або оператором системи розподілу, а здійснює виключно діяльність з управління багатоквартирними будинками. На думку позивача, такий статус не створює у нього обов`язків споживача електричної енергії та не дає підстав для застосування до нього відповідальності за порушення ПРРЕЕ.
Позивач також зазначав, що не має на балансі електроустановок, внутрішньобудинкових електричних мереж та іншого електротехнічного обладнання у спірних багатоквартирних будинках, а власниками такого майна є співвласники відповідних багатоквартирних будинків. У зв`язку з цим позивач наполягав, що саме співвласники будинків, а не управитель, є особами, які фактично користуються електричною енергією у місцях загального користування.
Разом із цим відповідач заперечував проти таких доводів та зазначав, що ТОВ «Управбуд «Західний», будучи управителем багатоквартирних житлових будинків, відповідно до законодавства у сфері житлово-комунальних послуг зобов`язане забезпечувати належне утримання спільного майна будинку, у тому числі внутрішньобудинкових електричних мереж, організовувати електропостачання місць загального користування, укладати необхідні договори та забезпечувати виконання їх умов.
Матеріалами справи підтверджується, що між Публічним акціонерним товариством «Дніпрообленерго» та ТОВ «Управбуд «Західний» було укладено договір про постачання електричної енергії № 25931-00 від 21.12.2016, за яким постачальник зобов`язувався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок, а споживач — оплачувати її вартість та виконувати умови договору.
Також у матеріалах справи наявні документи, які, за твердженням відповідача, підтверджують існування між сторонами правовідносин щодо електропостачання та розподілу електричної енергії, зокрема документи щодо EIC-кодів електроустановок, акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, однолінійні схеми зовнішнього електропостачання, документи, пов`язані з попередженням про припинення електропостачання, а також документи щодо заявки електропостачальника на відключення.
Позивач заперечував належність та достатність зазначених доказів, посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутній належним чином оформлений договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії щодо всіх об`єктів, зазначених в Акті № 118, а також відсутні паспорти точок розподілу, заяви-приєднання, усі акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, інші додатки до договору, оформлені сторонами за взаємною згодою відповідно до ПРРЕЕ.
При цьому відповідач зазначав, що позивач у суді першої інстанції насамперед заперечував сам факт наявності договірних відносин, а не ставив питання про відсутність усіх окремих додатків до договору як самостійну підставу позову. Відповідач вказував, що саме тому до матеріалів справи були долучені ті документи, які підтверджують існування правовідносин між сторонами, зокрема документи, підписані представниками позивача, а не весь масив технічної документації щодо кожного об`єкта.
З матеріалів справи також вбачається, що відповідач обґрунтовував свою позицію положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, а також Обов`язкового переліку робіт, витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.
Зокрема, відповідач зазначав, що послуга з управління багатоквартирним будинком включає забезпечення утримання спільного майна будинку, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, у тому числі систем електропостачання, а управитель зобов`язаний від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори та забезпечувати виконання умов договорів, необхідних для належного функціонування спільного майна.
Матеріалами справи також встановлено, що позивач, заперечуючи проти наявності у нього статусу споживача, посилався на те, що фактичними споживачами електричної енергії є співвласники багатоквартирних будинків, які користуються електричною енергією у місцях загального користування через належне їм спільне майно, тоді як управитель не набуває права власності на таке майно та не використовує електричну енергію для власного споживання.
Водночас відповідач зазначав, що споживання електричної енергії у місцях загального користування багатоквартирного будинку є складовою належного утримання будинку, а саме управитель, який отримує плату за послугу з управління, забезпечує організацію такого електропостачання та зобов`язаний врегулювати правовідносини з електропостачальником та оператором системи розподілу.
У матеріалах справи також наявні посилання сторін на попередні судові справи, у яких розглядалися спори за участю ТОВ «Управбуд «Західний» та АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» щодо подібних правовідносин, зокрема справи № 904/5209/23, № 904/5206/23, № 904/5203/23, № 904/5772/24, № 904/1678/25. Суд врахував, що у цих справах судами вже надавалась оцінка обов`язкам позивача як управителя щодо укладення договорів та забезпечення електропостачання місць загального користування.
Разом із тим позивач заперечував проти преюдиційного значення зазначених судових рішень, вказуючи, що обставини у тих справах не є тотожними обставинам справи № 904/5923/25, зокрема відрізняються адреси об`єктів, періоди, підстави нарахувань та предмет доказування. Позивач також зазначав, що правова оцінка, надана судом в іншій справі, не є преюдиційною обставиною у розумінні статті 75 ГПК України.
Судом встановлено, що спірний Акт № 118 складено у зв`язку з тим, що, за твердженням відповідача, працівників оператора системи розподілу не було допущено до електроустановок для виконання відключення за заявкою електропостачальника. Відповідач зазначав, що внаслідок такого недопуску електроенергія продовжувала споживатися після запланованої дати відключення, а відповідні обсяги електричної енергії були віднесені до втрат оператора системи розподілу.
Позивач, у свою чергу, заперечував факт недопуску та зазначав, що відповідач не довів наявності належної заявки електропостачальника на відключення, дати запланованого відключення, належного повідомлення позивача про необхідність забезпечення доступу, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями або бездіяльністю позивача та виникненням втрат електричної енергії.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач обґрунтовував розрахунок обсягу та вартості електричної енергії положеннями ПРРЕЕ та зазначав, що обсяг електричної енергії, спожитої після запланованої дати відключення, визначався на підставі показників розрахункових приладів обліку, встановлених на відповідних об`єктах.
Позивач заперечував правильність такого розрахунку та зазначав, що в Акті про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025 відсутні необхідні відомості про засоби вимірювання електричної енергії станом на дату складання акта, зокрема заводські номери, типи, показники приладів обліку, дані про трансформатори струму і напруги, дату повірки, номінальний струм, місце встановлення та позначення на схемі місця встановлення.
Також позивач зазначав, що у Протоколі № 33 та розрахунку до нього відсутнє чітке та однозначне визначення періоду, за який здійснено нарахування, а також відсутні належні докази, які підтверджували б обрання саме такого періоду. На думку позивача, це унеможливлює перевірку правильності визначення обсягу та вартості електричної енергії.
Відповідач, заперечуючи проти зазначених доводів, вказував, що у справі йдеться не про визначення обсягу недоврахованої або необлікованої електричної енергії, а про визначення обсягу електричної енергії, спожитої з порушенням договірних умов після запланованої дати відключення, тому відповідний розрахунок здійснювався за показниками розрахункових приладів обліку та відповідає вимогам законодавства про електроенергетику.
За результатами дослідження матеріалів справи суд дійшов висновку, що позивач як управитель багатоквартирних будинків є належним учасником правовідносин щодо забезпечення електропостачання місць загального користування, а доводи про відсутність у нього статусу споживача не спростовують наявності обов`язку врегулювати відносини щодо споживання електричної енергії у місцях загального користування та забезпечувати виконання відповідних договірних умов.
Суд також встановив, що наявні у справі докази у сукупності підтверджують існування між сторонами правовідносин щодо електропостачання та розподілу електричної енергії, а доводи позивача про відсутність окремих додатків до договору не спростовують фактичного існування таких правовідносин та не є самостійною підставою для визнання незаконним і скасування рішення комісії відповідача.
З урахуванням установлених обставин суд дійшов висновку про правомірність рішення комісії АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформленого Протоколом від 09.09.2025 № 33, та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Щодо обставин, пов`язаних з ухваленням додаткового рішення, судом встановлено таке.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/5923/25 у задоволенні позову ТОВ «Управбуд «Західний» відмовлено повністю, а судові витрати у справі віднесено за рахунок позивача.
13.04.2026 до Господарського суду Дніпропетровської області від АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду та клопотання про долучення доказів понесених судових витрат. У зазначеній заяві відповідач просив долучити до матеріалів справи докази понесених судових витрат та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ «Управбуд «Західний» на користь АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
На підтвердження заявлених витрат відповідач подав до суду договір про надання правничої допомоги № 624-ДнЕМ-РП від 01.01.2026, протокол перевірки електронного підпису договору, Звіт № 12/904/5923/25-ДнЕМ від 09.04.2026, докази підписання звіту електронним підписом, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката Тищенко Т.А. та інші документи, які, на думку відповідача, підтверджують факт надання правничої допомоги, її обсяг і вартість.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» у справі № 904/5923/25 здійснювалось адвокатом Тищенко Т.А. на підставі договору про надання правничої допомоги, укладеного з Адвокатським об`єднанням «Перший радник».
У поданій заяві відповідач зазначав, що адвокатом у межах справи № 904/5923/25 у суді фактично надавались правничі послуги, пов`язані з аналізом матеріалів справи, підготовкою процесуальних документів, формуванням правової позиції, підготовкою заперечень та участю в судових засіданнях, а загальна вартість таких послуг відповідно до Звіту № 12/904/5923/25-ДнЕМ від 09.04.2026 становить 10 000 грн.
14.04.2026 до Господарського суду Дніпропетровської області від ТОВ «Управбуд «Західний» надійшли заперечення на клопотання відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Позивач просив відмовити у задоволенні заяви відповідача, посилаючись на недоведеність фактичного понесення витрат, відсутність належної деталізації виконаних адвокатом робіт, неспівмірність заявленої суми зі складністю справи та відсутність у договорі належного порядку визначення гонорару.
Позивач також зазначав, що подані відповідачем документи не дають можливості встановити, яким чином сформована сума 10 000 грн, скільки часу фактично витрачено адвокатом на виконання кожної дії, яка вартість кожної окремої послуги, а також чи були такі послуги необхідними саме для розгляду справи № 904/5923/25.
Крім того, позивач звертав увагу на те, що окремі процесуальні дії, зазначені у звіті, на його думку, не свідчать про значний обсяг правничої допомоги та не підтверджують співмірності заявленої суми витрат. Позивач вважав, що суд повинен перевірити не лише факт подання договору і звіту, а й реальність, необхідність, обґрунтованість та розумність кожної заявленої до компенсації суми.
Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 заяву АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з ТОВ «Управбуд «Західний» на користь АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив з того, що відповідач у встановленому процесуальним законом порядку заявив про намір отримати компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, а після ухвалення рішення подав відповідну заяву та докази на підтвердження понесених витрат.
Суд встановив, що подані відповідачем договір про надання правничої допомоги, звіт про надані послуги, документи щодо електронного підпису, відомості про адвоката та інші матеріали у своїй сукупності підтверджують факт надання правничої допомоги у справі № 904/5923/25, її зв`язок із розглядом справи та розмір заявлених до стягнення витрат.
Суд також врахував характер спору, обсяг матеріалів справи, кількість і зміст поданих процесуальних документів, необхідність аналізу спеціального законодавства у сфері електроенергетики, участь представника відповідача у судовому розгляді та дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума 10 000 грн є співмірною зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт і значенням справи для сторін.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення та покладення на ТОВ «Управбуд «Західний», як сторону, не на користь якої ухвалено рішення у справі, витрат АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї. Водночас суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційних скарг, оцінивши встановлені судом першої інстанції обставини, наявні у справі докази, доводи апелянта та заперечення відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25 задоволенню не підлягають, а оскаржувані рішення підлягають залишенню без змін з огляду на таке.
Предметом апеляційного перегляду в частині основного рішення є законність і обґрунтованість висновку суду про відмову у задоволенні позову ТОВ «Управбуд «Західний» про визнання незаконним та скасування рішення комісії АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформленого Протоколом від 09.09.2025 № 33 засідання комісії з розгляду Акту про порушення договірних умов від 21.07.2025 № 118.
Ключовим доводом апеляційної скарги є твердження позивача про те, що ТОВ «Управбуд «Західний» не є споживачем електричної енергії, не є учасником роздрібного ринку електричної енергії, не має договірних відносин з відповідачем щодо розподілу електричної енергії за об`єктами, зазначеними у спірному акті, а тому не може бути суб`єктом відповідальності за порушення ПРРЕЕ.
Колегія суддів оцінює зазначені доводи критично.
Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги може укладатися не лише безпосередньо зі споживачем, але й з особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, а також з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. 
Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, а ПРРЕЕ регулюють взаємовідносини між учасниками роздрібного ринку, зокрема щодо укладення договорів, розподілу електричної енергії, прав та обов`язків споживачів і операторів системи. 
Отже, статус управителя багатоквартирного будинку не може розглядатися ізольовано лише як статус особи, яка адмініструє будинок без будь-яких обов`язків у сфері забезпечення функціонування спільного майна. Управитель, діючи у сфері надання послуги з управління багатоквартирним будинком, забезпечує належне утримання спільного майна будинку, до якого належать, зокрема, внутрішньобудинкові системи та обладнання, що забезпечують функціонування місць загального користування.
Тому сам по собі довід апелянта про те, що власниками спільного майна є співвласники багатоквартирного будинку, не спростовує висновку суду про наявність у управителя обов`язку організовувати та забезпечувати належне функціонування такого майна, у тому числі шляхом врегулювання відносин щодо електропостачання місць загального користування.
Колегія суддів погоджується з тим, що співвласники багатоквартирного будинку є власниками спільного майна такого будинку. Водночас предметом спору у цій справі не є питання належності права власності на внутрішньобудинкові мережі чи інше спільне майно, а питання правомірності рішення комісії відповідача, прийнятого за результатами розгляду акта про порушення договірних умов, складеного щодо особи, яка фактично виконує функції управителя та організовує забезпечення електропостачання місць загального користування.
Тобто апелянт фактично підміняє питання належності права власності на спільне майно питанням належного суб`єкта організації його утримання та забезпечення електропостачання. Наявність у співвласників права власності на спільне майно не виключає обов`язків управителя, який діє у межах договорів про управління та законодавства про житлово-комунальні послуги.
Колегія суддів також звертає увагу, що доводи апелянта про належність внутрішньобудинкових мереж співвласникам багатоквартирного будинку не заперечуються як загальний правовий підхід, однак не мають самостійного вирішального значення для правильного вирішення цього спору.
У даній справі йдеться не про перехід права власності на спільне майно від співвласників до управителя і не про покладення на управителя обов`язків власника такого майна. Спір стосується правомірності рішення комісії оператора системи розподілу, прийнятого у зв`язку з невиконанням договірних умов та недопуском до електроустановок, що забезпечують електропостачання місць загального користування будинків, управління якими здійснює позивач.
Саме тому визначальним є не питання належності права власності на електричні мережі, а питання того, хто у відповідних правовідносинах організовує належне утримання спільного майна, забезпечує функціонування місць загального користування, взаємодіє з виконавцями комунальних послуг та оператором системи розподілу, а також повинен забезпечити виконання умов, необхідних для правомірного користування електричною енергією у таких місцях.
Отже, посилання апелянта на те, що співвласники багатоквартирних будинків є власниками спільного майна, саме по собі не спростовує висновку суду про те, що ТОВ «Управбуд «Західний» як управитель є належним учасником спірних правовідносин щодо забезпечення електропостачання місць загального користування та виконання відповідних договірних умов.
Суд обґрунтовано врахував, що ТОВ «Управбуд «Західний» не є сторонньою особою щодо спірних об`єктів, а здійснює управління відповідними багатоквартирними будинками. Саме наявність такого статусу, у поєднанні з фактичними та договірними обставинами справи, дала суду підстави оцінювати позивача як належного учасника спірних правовідносин щодо електропостачання місць загального користування.
Щодо доводів апелянта про відсутність між сторонами договірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ «Дніпрообленерго» та ТОВ «Управбуд «Західний» було укладено договір про постачання електричної енергії № 25931-00 від 21.12.2016. Також у матеріалах справи наявні документи щодо EIC-кодів електроустановок, акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, однолінійні схеми електропостачання, документи щодо попередження про припинення електропостачання та документи, пов`язані із заявкою електропостачальника на відключення.
У сукупності зазначені докази свідчать про наявність між сторонами або їх правопопередниками правовідносин щодо електропостачання та розподілу електричної енергії, пов`язаних із об`єктами, що перебувають в управлінні позивача. Вказані докази не можуть бути проігноровані лише з тієї підстави, що апелянт заперечує наявність у матеріалах справи всіх можливих додатків до договору щодо кожного окремого об`єкта.
Доводи апелянта про відсутність паспортів точок розподілу, заяв-приєднання, усіх актів розмежування та інших додатків до договору не спростовують висновків суду. Відсутність або ненадання окремого документа, на який посилається позивач, сама по собі не означає відсутності правовідносин, якщо їх існування підтверджується іншими належними доказами у сукупності.
Відповідно до статей 73, 74, 76– 79, 86 ГПК України суд оцінює не ізольовано кожен доказ, а всю сукупність доказів у справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Тому оцінка судом договору, актів розмежування, EIC-кодів, схем електропостачання, попереджень та інших документів у сукупності відповідає процесуальним вимогам доказування.
Апелянт наполягає, що відсутність паспортів точок розподілу свідчить про неукладеність договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Проте такий висновок є надмірно формальним. ПРРЕЕ дійсно передбачають значення договору споживача та відповідних додатків, однак сам факт ненадання окремого технічного документа до матеріалів справи не є безумовною підставою для висновку про повну відсутність правовідносин між сторонами, якщо інші документи та фактична поведінка сторін свідчать про протилежне.
Колегія суддів також враховує, що у суді позивач насамперед наполягав на відсутності у нього статусу споживача та на відсутності будь-яких правовідносин з відповідачем як таких. Натомість у апеляційній скарзі окремі доводи були розвинені у напрямі деталізованого заперечення належності кожного технічного документа та кожного додатка до договору. Проте такі доводи не змінюють предмет доказування у справі та не спростовують установленої судом сукупності фактичних обставин.
Разом із тим колегія суддів враховує приписи частини п`ятої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Зазначена норма спрямована на забезпечення стабільності предмета судового розгляду та недопущення зміни правової і фактичної конструкції спору на стадії апеляційного перегляду. Суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у межах тих вимог та підстав, які були заявлені і розглядалися судом першої інстанції, а не вирішує новий спір, сформований шляхом істотного розширення або зміни первісного обґрунтування позову.
У цій справі позивач у суді дійсно заперечував наявність у нього статусу споживача електричної енергії та існування належних договірних правовідносин із відповідачем. Водночас окремі доводи апеляційної скарги щодо відсутності кожного окремого технічного документа, усіх паспортів точок розподілу, усіх актів розмежування та інших додатків до договору подані у більш деталізованому та розширеному вигляді, ніж це було предметом оцінки суду першої інстанції.
При цьому навіть з урахуванням таких доводів апелянта колегія суддів виходить з того, що вони не спростовують головного висновку суду про існування між сторонами правовідносин, підтверджених сукупністю доказів, та про наявність у позивача як управителя обов`язків щодо забезпечення електропостачання місць загального користування багатоквартирних будинків.
Щодо посилань апелянта на те, що суд безпідставно врахував попередні судові рішення у справах № 904/5209/23, № 904/5206/23, № 904/5203/23, № 904/5772/24 та № 904/1678/25, колегія суддів зазначає таке.
Зазначені судові рішення не є єдиною і самостійною підставою для висновку про відмову у позові в цій справі. Водночас суд мав право врахувати їх як додаткове підтвердження вже сформованого між цими ж сторонами підходу щодо правового статусу ТОВ «Управбуд «Західний» як управителя багатоквартирних будинків та його обов`язків у частині організації електропостачання місць загального користування.
Колегія суддів виходить з того, що правова оцінка, надана судом в іншій справі, сама по собі не є преюдиційною обставиною у розумінні статті 75 ГПК України. Однак це не позбавляє суд права враховувати судові рішення у подібних правовідносинах як елемент правового контексту, за умови що висновки у цій справі ґрунтуються насамперед на доказах, досліджених саме у межах справи № 904/5923/25.
У даній справі висновок суду про наявність у позивача обов`язку врегулювати правовідносини щодо електропостачання місць загального користування ґрунтується не лише на попередніх судових рішеннях, а й на законодавстві про житлово-комунальні послуги, матеріалах справи, договорі 2016 року, технічних документах та фактичній поведінці сторін.
За таких обставин посилання суду першої інстанції на судові рішення у справах № 904/5209/23, № 904/5206/23, № 904/5203/23, № 904/5772/24 та № 904/1678/25 не свідчить про підміну доказування у цій справі обставинами, встановленими в інших справах.
Колегія суддів виходить з того, що зазначені судові рішення можуть враховуватися не як безумовна преюдиція щодо всіх фактичних обставин цієї справи, а як правовий контекст, який підтверджує послідовність оцінки правового статусу позивача як управителя багатоквартирних будинків у подібних правовідносинах.
Водночас фактичні обставини цієї справи — наявність спірного акта, зміст Протоколу № 33 від 09.09.2025, наявність договірних і технічних документів, обставини щодо EIC-кодів, попередження про відключення, заявки електропостачальника та розрахунку — оцінювалися судом першої інстанції самостійно на підставі доказів, поданих саме у справі №904/5923/25.
Отже, доводи апелянта про недопустимість врахування попередніх судових рішень не спростовують правильності висновків суду, оскільки рішення у цій справі ґрунтується не виключно на таких попередніх судових актах, а на самостійній оцінці доказів у межах даного спору.
Щодо доводів апелянта про недоведеність факту недопуску працівників оператора системи розподілу до електроустановок колегія суддів зазначає таке.
Пункт 5.5.5 ПРРЕЕ передбачає обов`язки споживача, зокрема щодо забезпечення доступу представникам оператора системи до об`єкта споживача для виконання передбачених правилами дій, пов`язаних із технічною перевіркою, обслуговуванням, відключенням та іншими роботами, необхідними для належного функціонування системи розподілу. 
Як встановлено судом, спірний Акт №118 від 21.07.2025 складено у зв`язку з недопущенням працівників оператора системи розподілу до електроустановок для виконання їх відключення за заявкою електропостачальника. Саме ця обставина була покладена відповідачем в основу рішення комісії, оформленого Протоколом № 33 від 09.09.2025.
Апелянт заперечує факт недопуску та зазначає, що відповідач не довів наявності належної заявки електропостачальника, дати запланованого відключення, належного повідомлення позивача та причинно-наслідкового зв`язку між діями позивача і виникненням втрат електричної енергії.
Проте зазначені доводи були предметом дослідження суду. Суд встановив, що матеріали справи містять документи щодо заявки електропостачальника, попередження про припинення електропостачання, EIC-коди відповідних об`єктів та документи, які підтверджують обставини, з якими відповідач пов`язував необхідність здійснення відключення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, що доводи позивача про недоведеність факту недопуску не спростовують належності складеного акта як доказу, оскільки позивач не подав переконливих доказів, які б свідчили про протилежне: забезпечення доступу працівників оператора системи розподілу, фактичне виконання заявки на відключення або відсутність об`єктивної потреби у такому відключенні.
Саме заперечення апелянтом факту недопуску не може бути достатнім для скасування рішення комісії, якщо матеріали справи містять належно оформлені документи, складені оператором системи розподілу у межах його повноважень, а позивач не довів їх недостовірності, недопустимості або істотної невідповідності вимогам ПРРЕЕ.
Щодо доводів апелянта про неправильність визначення періоду порушення та обсягу електричної енергії колегія суддів зазначає таке.
Апелянт стверджує, що у Протоколі № 33 від 09.09.2025 не зазначено чіткого та однозначного періоду, за який здійснено нарахування, а в Акті № 118 відсутні необхідні відомості про засоби вимірювання електричної енергії, їх тип, заводські номери, показники, трансформатори струму та напруги, дату повірки, номінальний струм, місце встановлення та інші дані, необхідні для перевірки розрахунку.
Разом з тим суд правильно виходив із правової природи спірного нарахування. У цій справі йдеться не про класичне нарахування вартості необлікованої електричної енергії внаслідок самовільного підключення або пошкодження засобів обліку, а про визначення обсягу електричної енергії, спожитої після запланованої дати відключення внаслідок недопуску працівників оператора системи розподілу до електроустановок.
Тому доводи апелянта щодо необхідності зазначення всіх відомостей, характерних для актів про порушення, пов`язаних із засобами обліку або схемою обліку, не спростовують правомірності висновку суду у цій справі, оскільки предметом перевірки було не пошкодження чи втручання в роботу засобу обліку, а недопуск до виконання відключення за заявкою електропостачальника.
При цьому суд встановив, що відповідач здійснив розрахунок виходячи з обсягів електричної енергії, спожитої після запланованої дати відключення, а позивач не надав належних доказів, які б спростовували сам факт споживання електричної енергії відповідними об`єктами після такої дати або доводили неправильність застосованого відповідачем підходу до визначення обсягу.
Доводи апелянта про те, що визначена відповідачем сума має характер збитків і повинна доводитися за загальними елементами цивільно-правової відповідальності, колегія суддів також оцінює критично.
Спірні нарахування здійснені не як самостійна позовна вимога про стягнення збитків у розумінні статей 22, 1166 ЦК України, а в межах процедури, передбаченої ПРРЕЕ та договірними умовами, за наслідками розгляду акта про порушення договірних умов комісією оператора системи розподілу. Відтак предметом цієї справи є не стягнення збитків, а перевірка правомірності рішення комісії відповідача про визначення обсягу та вартості електричної енергії у зв`язку з порушенням договірних умов.
Отже, посилання апелянта на необхідність доведення всіх елементів складу деліктної відповідальності не відповідає правовій природі спірних правовідносин та не спростовує висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів також не погоджується з доводами апелянта про перекладення судом першої інстанції тягаря доказування на позивача.
Відповідно до статей 13, 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач подав докази, якими обґрунтовував наявність правовідносин, факт складання акта, підстави для розгляду питання комісією та здійснений розрахунок. Позивач, у свою чергу, мав довести обставини, на які посилався як на підставу для скасування рішення комісії, зокрема недійсність або незаконність акта, відсутність правовідносин, недостовірність розрахунку, відсутність факту недопуску або істотне порушення процедури розгляду акта комісією.
Суд не звільняв відповідача від обов`язку доказування, а здійснив оцінку доказів обох сторін у їх сукупності та дійшов висновку, що подані відповідачем докази є достатніми для підтвердження правомірності спірного рішення, тоді як доводи позивача не спростовують установлених судом обставин.
Щодо доводів апелянта про те, що саме бездіяльність відповідача призвела до невідключення фактичних споживачів, колегія суддів зазначає, що такі доводи не підтверджені належними доказами. Позивач не довів, що оператор системи розподілу мав реальну можливість виконати відключення без доступу до відповідних електроустановок або що дії позивача чи осіб, пов`язаних із управлінням будинками, не впливали на можливість виконання заявки.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про правомірність рішення комісії АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформленого Протоколом від 09.09.2025 № 33, та відсутність підстав для його скасування.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторону залежно від результату вирішення спору. Оскільки рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у задоволенні позову ТОВ «Управбуд «Західний» відмовлено повністю, саме позивач є стороною, на яку можуть бути покладені витрати відповідача, пов`язані з розглядом справи, за умови їх належного підтвердження.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц виходила з того, що при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд має оцінювати реальність таких витрат, розумність їх розміру, співмірність зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 також звернуто увагу на необхідність оцінки умов договору про правничу допомогу, доказів фактичного надання послуг, детального опису робіт та співмірності заявленої суми з обсягом виконаної адвокатом роботи. 
Судом встановлено, що 13.04.2026 АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» подало заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду та клопотання про долучення доказів понесених судових витрат. Відповідач просив стягнути з ТОВ «Управбуд «Західний» 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
На підтвердження заявлених витрат відповідач подав договір про надання правничої допомоги № 624-ДнЕМ-РП від 01.01.2026, Звіт № 12/904/5923/25-ДнЕМ від 09.04.2026, докази підписання відповідних документів, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката Тищенко Т.А. та інші документи, які підтверджують надання правничої допомоги у цій справі.
Апелянт зазначає, що договір про надання правничої допомоги не містить істотних умов щодо порядку визначення гонорару, а звіт не містить достатньої деталізації виконаних робіт та не дає можливості перевірити реальність і співмірність витрат.
Колегія суддів відхиляє зазначені доводи.
Наявність договору про надання правничої допомоги, звіту про надані послуги та опису виконаних робіт у сукупності підтверджує факт надання відповідачу професійної правничої допомоги у справі № 904/5923/25. При цьому процесуальний закон не вимагає, щоб підтвердження витрат на правничу допомогу здійснювалося виключно шляхом подання документа з погодинною ставкою адвоката або похвилинним описом кожної виконаної дії.
Вимога про подання детального опису робіт спрямована на те, щоб суд мав можливість перевірити зв`язок заявлених витрат із конкретною справою, їх реальність, необхідність та співмірність. У даному випадку подані відповідачем документи дають можливість встановити, що правнича допомога надавалася саме у справі № 904/5923/25, була пов`язана з підготовкою процесуальних документів, аналізом матеріалів справи, формуванням правової позиції та представництвом інтересів відповідача.
Доводи апелянта про те, що у договорі не зазначено погодинну ставку або окрему вартість кожної дії адвоката, не свідчать про недоведеність витрат. Гонорар адвоката може визначатися сторонами договору у різний спосіб, а суд при розподілі витрат перевіряє не модель домовленості між клієнтом і адвокатом як таку, а те, чи підтверджені витрати, чи пов`язані вони з розглядом справи, чи є їх розмір розумним і співмірним.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що відсутність доказів фактичної оплати правничої допомоги виключає можливість покладення відповідних витрат на іншу сторону.
За змістом частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи вони лише підлягають сплаті відповідною стороною або третьою особою. Визначальним є підтвердження факту надання правничої допомоги, її зв`язку з розглядом конкретної справи, наявності обов`язку оплатити такі послуги та співмірності заявленої суми.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, відповідно до якої для розподілу витрат на професійну правничу допомогу не є обов`язковим подання доказів фактичної оплати, якщо поданими доказами підтверджується обсяг наданих послуг та обов`язок клієнта оплатити їх вартість.
У цій справі відповідач подав договір про надання правничої допомоги, звіт про надані послуги та документи, які підтверджують зв`язок таких послуг із розглядом справи № 904/5923/25. Отже, сама лише відсутність доказу фактичного перерахування коштів не є підставою для відмови у компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Сума 10 000 грн з урахуванням характеру спору, обсягу матеріалів справи, необхідності аналізу спеціального законодавства у сфері електроенергетики, підготовки відзиву, пояснень, заперечень, інших процесуальних документів та участі представника у розгляді справи не є очевидно завищеною або неспівмірною.
При цьому апелянт, заперечуючи проти заявлених витрат, не подав належних доказів їх неспівмірності, не довів, що відповідні послуги фактично не надавалися, що вони не були пов`язані з розглядом цієї справи або що їх вартість є надмірною порівняно з обсягом виконаної роботи.
Суд надав оцінку запереченням позивача, перевірив подані відповідачем документи, встановив зв`язок заявлених витрат із розглядом справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для їх стягнення.
Колегія суддів також враховує, що додаткове рішення ухвалено саме за результатом вирішення питання, яке не було остаточно вирішене у рішенні від 07.04.2026, а саме питання розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу. Такий процесуальний спосіб відповідає положенням ГПК України про ухвалення додаткового рішення у разі невирішення питання про судові витрати.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги на додаткове рішення не спростовують правильності висновків суду щодо документального підтвердження, реальності, необхідності та співмірності витрат АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.
Інші доводи апеляційних скарг зводяться до повторення позиції позивача, викладеної у суді, та не містять обставин, які б свідчили про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема у справах «Руїз Торіха проти Іспанії» та «Проніна проти України», зазначав, що обов`язок суду мотивувати рішення не означає необхідності надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, однак рішення має містити належні мотиви, достатні для розуміння підстав, з яких суд дійшов відповідного висновку.
У цій справі суд навів мотиви, з яких відхилив доводи позивача, дослідив докази, що мають значення для справи, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків Господарського суду Дніпропетровської області, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» задоволенню не підлягають, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25 підлягають залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя судові рішення повинні у достатній мірі містити мотиви, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитися як такий, що вимагає від суду надання детальної відповіді на кожен аргумент сторін.
Аналогічна правова позиція викладена Європейським судом з прав людини у справі «Проніна проти України», відповідно до якої обсяг мотивування судового рішення може бути різним залежно від характеру рішення та конкретних обставин справи, а питання достатності мотивування оцінюється з урахуванням особливостей кожної окремої справи.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/5923/25, колегія суддів виходить з того, що скаржнику надано відповідь на всі істотні питання, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема щодо правового статусу управителя багатоквартирного будинку у правовідносинах з оператором системи розподілу, наявності між сторонами договірних правовідносин, правомірності складання Акту про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025, повноважень відповідача на прийняття рішення, оформленого Протоколом № 33 від 09.09.2025, а також щодо достатності доказів, покладених в основу оскаржуваного рішення комісії.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у ТОВ «Управбуд «Західний» статусу споживача електричної енергії та про неможливість покладення на управителя багатоквартирного будинку обов`язків щодо забезпечення електропостачання місць загального користування не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач здійснює управління відповідними багатоквартирними будинками, а відтак відповідно до законодавства у сфері житлово-комунальних послуг забезпечує належне утримання спільного майна таких будинків, у тому числі організацію електропостачання місць загального користування та взаємодію з оператором системи розподілу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам по собі факт належності спільного майна співвласникам багатоквартирного будинку не виключає обов`язків управителя щодо забезпечення належного функціонування внутрішньобудинкових систем та виконання умов, необхідних для правомірного користування електричною енергією у місцях загального користування.
Також не підтвердилися доводи апелянта про відсутність між сторонами договірних правовідносин.
Матеріалами справи підтверджується укладення між сторонами договору про постачання електричної енергії № 25931-00 від 21.12.2016, а також наявність інших документів, що підтверджують існування правовідносин щодо електропостачання та розподілу електричної енергії, зокрема документів щодо EIC-кодів, актів розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, схем електропостачання, документів щодо припинення електропостачання та заявки електропостачальника на відключення.
Посилання апелянта на відсутність окремих додатків до договору, паспортів точок розподілу або інших технічних документів не спростовують висновків суду, оскільки відповідно до статей 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України докази оцінюються судом у їх сукупності, а не ізольовано один від одного.
Колегія суддів також враховує, що окремі доводи апеляційної скарги щодо відсутності кожного окремого технічного документа подані апелянтом у значно більш деталізованому вигляді, ніж це було предметом розгляду у суді. Водночас навіть з урахуванням таких доводів апелянта вони не спростовують встановленого судом факту існування між сторонами правовідносин щодо електропостачання місць загального користування відповідних багатоквартирних будинків.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Акт про порушення договірних умов № 118 від 21.07.2025 та рішення комісії, оформлене Протоколом № 33 від 09.09.2025, складені відповідачем у межах наданих повноважень та відповідно до вимог ПРРЕЕ.
Доводи апелянта про недоведеність факту недопуску працівників оператора системи розподілу до електроустановок також не спростовують висновків суду першої інстанції.
Судом встановлено, що спірний Акт № 118 складено у зв`язку з недопущенням працівників оператора системи розподілу до електроустановок для виконання заявки електропостачальника щодо припинення електропостачання. При цьому позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували забезпечення доступу працівників відповідача до відповідних електроустановок або спростовували встановлені відповідачем обставини порушення.
Посилання апелянта на неправильність визначення періоду порушення, відсутність окремих відомостей про засоби обліку та помилковість здійсненого розрахунку не спростовують правомірності висновків місцевого господарського суду.
Колегія суддів враховує, що у даному випадку спірне нарахування пов`язане не з виявленням необлікованої електричної енергії внаслідок втручання у роботу засобів обліку, а з визначенням обсягу електричної енергії, спожитої після запланованої дати відключення у зв`язку з недопуском до електроустановок.
Саме тому доводи апелянта щодо відсутності в Акті № 118 усіх реквізитів, характерних для актів про порушення, пов`язаних із засобами обліку електричної енергії, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у цій справі.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач повинен був доводити наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення як при стягненні збитків.
У даній справі предметом спору є перевірка правомірності рішення комісії оператора системи розподілу, прийнятого у межах ПРРЕЕ та договірних правовідносин сторін, а не позов про відшкодування збитків у розумінні статей 22, 1166 Цивільного кодексу України.
Посилання апелянта на попередні судові рішення у справах № 904/5209/23, № 904/5206/23, № 904/5203/23, № 904/5772/24 та № 904/1678/25 також не спростовують висновків місцевого господарського суду.
Колегія суддів виходить з того, що зазначені судові рішення враховувалися судом не як безумовна преюдиція щодо всіх обставин даної справи, а як правовий контекст, який підтверджує послідовність підходу до оцінки правового статусу позивача як управителя багатоквартирних будинків у подібних правовідносинах.
Водночас висновки суду у цій справі ґрунтуються насамперед на самостійній оцінці доказів, досліджених саме у межах справи № 904/5923/25.
Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з правовою оцінкою суду та переоцінки досліджених судом доказів, однак не спростовують висновку місцевого господарського суду про правомірність рішення комісії АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», оформленого Протоколом № 33 від 09.09.2025.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026, колегія суддів виходить з того, що скаржнику надано відповідь на всі істотні питання, пов`язані з підтвердженням, реальністю, необхідністю та співмірністю витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу є складовою судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за результатами вирішення спору.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд повинен оцінювати реальність таких витрат, їх необхідність та розумність з урахуванням конкретних обставин справи.
Аналогічний підхід викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, відповідно до якої суд оцінює не лише наявність договору про надання правничої допомоги, але й зв`язок заявлених витрат із конкретною справою, обсяг наданих послуг та співмірність заявленої суми зі складністю спору.
Матеріалами справи підтверджується, що АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» подало до суду першої інстанції договір про надання правничої допомоги № 624-ДнЕМ-РП від 01.01.2026, Звіт №12/904/5923/25-ДнЕМ від 09.04.2026, документи щодо представництва інтересів відповідача адвокатом та інші докази на підтвердження надання правничої допомоги у справі № 904/5923/25.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що подані відповідачем документи у своїй сукупності підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, її зв`язок із розглядом даної справи та обсяг виконаних адвокатом робіт.
Доводи апелянта про відсутність у договорі погодинної ставки, недостатню деталізацію виконаних робіт та відсутність доказів фактичної оплати не є підставою для скасування додаткового рішення.
Колегія суддів враховує, що за змістом частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи вони вже фактично сплачені стороною, чи лише підлягають сплаті відповідно до умов договору.
Визначальним у даному випадку є підтвердження факту надання правничої допомоги, її зв`язку із розглядом конкретної справи та співмірності заявленої суми зі складністю спору та обсягом виконаних адвокатом робіт.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є співмірною зі складністю даної справи, обсягом матеріалів, необхідністю аналізу спеціального законодавства у сфері електроенергетики, підготовкою процесуальних документів та представництвом інтересів відповідача у суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності витрат є переважно оціночними та не підтверджені належними доказами, які б свідчили про очевидну надмірність або необґрунтованість заявленої до стягнення суми.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 та додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25, колегія суддів встановила, що вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, підтверджених належними і допустимими доказами, з наданням оцінки всім істотним доводам учасників справи.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням меж перегляду справи в апеляційному порядку, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» задоволенню не підлягають, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25 підлягають залишенню без змін.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» та залишення рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 і додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25 без змін, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на апелянта та відшкодуванню не підлягають.
Щодо заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» в апеляційній скарзі клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами залежно від результатів вирішення спору.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» залишені без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін, підстави для покладення на Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, відсутні.
У зв`язку з цим клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76– 79, 86, 123, 126, 129, 236, 237, 269, 270, 275, 276, 282– 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/5923/25 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/5923/25 – залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на скаржника.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25 – залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2026 у справі № 904/5923/25 – залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення суду покласти на скаржника.
Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, – залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 03.06.2026

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков 

Суддя  Г.В. Левшина