Справа № 367/1144/26
Провадження №3/367/495/2026

ПОСТАНОВА
Іменем України
25 лютого 2026 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді      Шестопалової Я.В.,
при секретарі       Янковому І.Л.,
за участю захисника      Дмитренко О.О.,
особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності     ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд,-
ВСТАНОВИВ:
27.12.2025 року о 09 год 15 хв в Київській обл. с-ще Гостомель по вул. Центральна 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ Т13110 д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку, за допомогою приладу «Драгер», результат тесту – 1,08 проміле. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9А ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, та пояснив, що 27.12.2025 року його зупинили працівники поліції, та не пояснивши причину зупинки висунили вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, на що він погодився, після чого йому повідомили про складання відносно нього протоколу за ст. 130 КУпАП. Так, ОСОБА_1 пояснив, що під час проходження огляду, йому надали трубку, яка не була герметично запакована, не було зроблено пробного забору повітря, та після проходження тесту йому не запропонували пройти огляд в медичному закладі. Таким чином, ОСОБА_1 вважав, що було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, а тому провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Захисник Дмитренко О.О. в судовому засіданні підтримала раніше подані письмові клопотання та заперечення. Так, захисник в своїх клопотаннях зазначала, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі. Також, захисник зазначала, що ознаки алкогольного сп`яніння, які зазначені в протоколі, були формально вписані поліцейським при складанні протоколу, оскільки жодних з цих ознак інспектор не називав перед тим як висунув вимогу до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. Крім того, зазначено, що сам прилад Драгер був застосований з порушеннями, оскільки строк його калібрування перевищував 6 місяців та при вставлянні мундштука в прилад Драгер поліцейський тримав його своїми руками, тобто контактуючи пальцями своїх рук та не замінив його після цього. Крім того, не було зроблено пробного забору повітря для перевірки коректності роботи приладу. Також, захисник зазначила, що після проведення огляду на місці зупинки, поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 право не погодитись з результатами такого огляду та подальшим оглядом в закладі охорони здоров`я. Крім того, захисник зазначила, що відеозапис не є безперервним, а тому не може слугувати допустимим доказом. Також, захисником було заявлено клопотання, у разі визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, застосувати принцип індивідуалізації покарання враховуючи, що КУпАП прийнятий Верховною Радою УРСР 07.12.1984 року і він не включає поняття призначення стягнення нижче, передбаченого статтею КУпАП, то в даному випадку відповідно до ст. 7 КУпАП захисник вважає за можливе застосувати норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті 130 КУпАП, тобто застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначити йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.
Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, позицію захисника, дослідивши матеріали справи, клопотання, пояснення та заперечення учасників, дійшов наступних виснвоків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.9А ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, щодо доводів сторони захисту про неповідомлення та безпідставність зупинки транспортного засобу, суд зазначає наступне.
Доводи про незаконну зупинку транспортного засобу спростовуються відеозаписом, згідно якого підставою зупинки транспортного засобу стало те, що водій не був пристебнутий пасками безпеки, що повідомлялося працівником поліції водієві одразу після зупинки транспортного засобу та питання поліцейського про перевезення заборонених предметів. При цьому закон не вимагає того, що в кожному випадку зупинки транспортного засобу має складатися адміністративний матеріал. Крім того, зупинка здійснювалася під час дії воєнного стану, що дає право працівникам поліції здійснювати перевірку транспортних засобів, у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію».
Так, суд вважає за необхідне звернути увагу на існування усталеної на даний час судової практики у справах в категорії адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП.
Так, у постанові Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2024 року в справі №680/495/24 було зазначено наступне: стосовно доводів сторони захисту про перевищення працівником поліції своїх службових обов`язків, яке полягає у незаконній зупинці транспортного засобу, що потягло безпідставне проведення огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння у водія, то апеляційний суд з таким твердженням погодитися не може. Так, Хмельницький апеляційний суд неодноразово зазначав, що законність підстави зупинки транспортного засобу не охоплюється диспозицією ст.130 КУпАП і дії працівників поліції щодо законності таких підстав зупинки можуть бути оскаржені в окремому порядку, зокрема, в адміністративному із наданням суду відповідних доказів на підтвердження таких обставин (зокрема, постанови у справах №688/1959/20, №686/8878/20, №672/1223/23, № 686/28677/23). У зв`язку із чим апеляційний суд не вбачає підстав відступати від згаданої сталої практики.
У постанові Київського апеляційного суду від 09.10.2024 у справі №759/19292/23 було зазначено: посилання апелянта на те, що працівниками поліції було порушено вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки працівники поліції безпричинно зупинили транспортний засіб під керуванням особи та не поінформували його про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті, не ґрунтуються на вимогах закону, позаяк незалежно від причини зупинки транспортного засобу, поліцейські, виявивши у водія ознаки сп`яніння чи іншого хворобливого стану, який свідчить про зниження уваги та швидкості реакції водія, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язані вчинити дії по перевірці стану водія на предмет перевірки дотримання водієм вимог підпунктів "а" та "б" пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, а водій, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Окрім того, відповідно до положень п.п.1, 3 ч.1 ст.23 ЗУ "Про національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Згідно із постановою Тернопільського апеляційного суду від 11.07.2025 у справі №595/804/25: посилання на недопустимість доказів з підстав, на думку апелянта, неправомірної зупинки транспортного засобу, є безпідставними, оскільки незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений Правилами дорожнього руху України та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.
У постанові Одеського апеляційного суду від 27.08.2025 у справі № 505/1412/25 зазначено: довід скарги щодо не повідомлення про причини зупинки транспортного засобу є необґрунтованим, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 ПДР України.
Подібна за змістом правова позиція була висловлена Чернігівським апеляційним судом у постановах від 17.03.2025 у справі №738/2704/24, від 17.03.2025 у справі №747/398/24 та від 19.02.2025 у справі №750/17801/24; Одеським апеляційним судом у постанові від 19.08.2024 у справі № 512/961/23 та від 19.08.2024 у справі № 947/36081/23; Київським апеляційним судом у постанові від 09.06.2025 у справі № 375/885/25, від 09.12.2024 у справі № 369/9223/24, від 05.10.2023 у справі № 760/17715/22 та від 19.06.2023 у справі № 379/430/23; постанові Тернопільського апеляційного суду від 22.07.2025 у справі № 607/10583/25 та від 30.04.2025 у справі № 596/235/25; у постановах Харківського апеляційного суду від 17.06.2025 у справі № 643/8653/24 та від 03.06.2025 у справі № 645/1374/25; постановах Сумського апеляційного суду від 25.07.2025 у справі № 591/446/25, від 03.09.2020 у справі № 585/1205/20 та від 29.05.2020 у справі № 950/501/20, тощо.
При цьому суд вважає за необхідне окремо акцентувати увагу на тому, що дана судова практика має на даний час статус саме усталеної практики, тобто певної сформованої позиції, яка превалює при вирішенні судами даної категорії справ. Дана судова практика, яка свідчить про те, що навіть у разі неповідомлення працівниками поліції про причини зупинки транспортного засобу, така обставина не звільняє водія від обов`язку проходження огляду на визначення стану сп`яніння, є достатньо чітко сформованою, поширеною незалежно від регіону України та доступною для ознайомлення.
Так, суд повністю підтримує таку практику та не вбачає жодної причини відступати від неї у межах даної справи. Керування автомобілем є діяльністю, що пов`язана із джерелом підвищеної небезпеки, і така діяльність створює небезпеку для життя як самого водія, так і інших осіб. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, у разі виявлення працівниками поліції у водія наявності ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння, такий водій підлягає безумовному обов`язку пройти огляд на визначення наявності стану сп`яніння незалежно від підстав зупинки транспортного засобу. У разі ж виявлення факту перебування у стані сп`яніння водій має бути відсторонений від керування транспортним засобом, оскільки його дії створюють небезпеку для оточуючих. Факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння є підставою для відповідальності за ст. 130 КУпАП незалежно від підстав зупинки транспортного засобу.
Водночас у тому разі, якщо водій незгоден або вважає незаконними дії працівників поліції саме щодо підстав зупинки транспортного засобу, такий водій не позбавлений права оскаржити у визначеному законом порядку дії працівників поліції і вимагати притягнення їх до відповідальності. Однак це питання не входить до кола обставин, що підлягають вирішенню при розгляді адміністративних справ, провадження в яких здійснюється за ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів про безперервність відеозапису, суд зазначає наступне.
Суд не бере до уваги посилання на нібито порушення безперервності відеозапису. Як вбачається з наявних в матеріалах справи відеозаписах, даний відеозапис є повним та цілісним. На даному відеозаписі зафіксовані події з моменту зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 до складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто на даному відеозаписі наявна фіксація: зупинки водія ОСОБА_1 , висування йому вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, зазначення причин висування такої вимоги (різкий запах алкоголю з порожнини рота на відстані), проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, встановлення результатів огляду та складання протоколу про адміністративне правопорушення. Так, вищевказані події фіксувалися на відео безперервно, яке беззаперечно відображає всі істотні для справи обставини. Підстав вважати наявні у матеріалах справи відеозаписи з бодікамери працівників поліції недостовірним або недопустимим доказом судом не встановлено.
Крім того, на даних відеозаписах зафіксовано роз`яснення працівником поліції наслідків складання відповідного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , зокрема вид та розмір адміністративного стягнення, після чого ОСОБА_1 намагався запропонувати працівнику поліції «вирішити питання інакше», однак після наголошення працівником поліції, що ведеться аудіо та відеофіксація, ОСОБА_1 припинив подальші дії спрямовані на «вирішення питання інакше».
Також, на відеозаписі під час складання матеріалів справи, зафіксовано повідомлення інспектором ОСОБА_1 про його відсторонення від керування транспортним засобом та необхідністю знайти іншого, тверезого, водія, якому можливо передати автомобіль, що спростовує доводи сторони захисту про не відсторонення ОСОБА_1 від керування.
Щодо розбіжності часу проведення огляду на стан сп`яніння та часу вказаного на відео, суд зазначає, що розбіжність у часі – приблизно 4 хвилини, можлива через технічні налаштування різних електронних приладів – газоаналізатору та бодікамери, дана різниця у час є не суттєвою та ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував, що на наявному відеозаписі саме він, і що саме такий результат огляду було встановлено.
Щодо доводів сторони захисту про перевищення інтервалу проведення калібрування газоаналізатору суд зазначає, що Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» № 1747 від 13.10.2016, відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» було визначено, що міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається становить 1 рік.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме роздруківки результату тесту останнє калібрування приладу Драгер Алкотест 6820, яким було проведено огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , відбулось 06.03.2025 року, тобто огляд на стан сп`яніння було проведено протягом 1 року з моменту останнього калібрування приладу.
Щодо доводів захисника про не роз`яснення права ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, суд зазначає, що таке право у ОСОБА_1 виникло б у разі незгоди проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля, або незгоди із результатом такого огляду. Так, з відеозапису та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що останній погодився на проходження огляду на місці зупинки автомобіля, не висловлював недовіри щодо дій та порядку проведення такого огляду, не оскаржував результат тесту після встановлення його результатів, та подальшою своєю поведінкою фактично погодився із такими результатами та намагався уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.
За таких обставин, судом не встановлено в діях інспектора поліції порушень порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Таки чином, вина ОСОБА_1 підтверджується, а доводи сторони захисту спростовуються, наявними та дослідженими судом документами в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, роздруківкою результату тесту № 105 від 27.12.2025, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.
Так, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він порушив вимоги п. 2.9А ПДР України.
Щодо вирішення клопотання захисника про застосування аналогії закону та призначення адміністративного стягнення ОСОБА_1 з врахуванням принципу індивідуалізації, зокрема застосування ст. 69 КК України та не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 1 рік слід зазначити наступне.
Аналогія закону це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини.
Законодавство про адміністративні правопорушення не містить заборони на використання аналогії закону.
Разом із тим, статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Так, вищевказана норма КУпАП за своєю правовою суттю є аналогічною до ст. 69 КК України, але в межах норм та понять КУпАП, тобто законодавець передбачив можливість звільнення порушника від адміністративної відповідальності з заміною адміністративного стягнення на усне зауваження.
При цьому, в примітці до ст. 22 КУпАП визначено, що положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130, 161-1 і 173-2 цього Кодексу.
Таким чином, суд дійшов висновку, що застосування аналогії закону в даному випадку не ґрунтується на вимогах закону.
Так, враховуючи вищевикладене та характер скоєного ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, особу порушника, який одружений, працевлаштований (зі слів), має на утриманні 4 малолітніх дітей, також, враховуючи ступінь його вини, майновий стан, суд приходить до висновку, що йому необхідно призначити адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що буде необхідним і достатнім, з метою виховання особи в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 130, 7, 9, 23, 24, 27, 29, 33, 34, 35, 38, 40-1, 268, 276, 277, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок. 
Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення подання на постанову - не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна, в порядку, встановленому законом.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд 1-ї інстанції шляхом подання у 10-ти денний строк, з дня вручення такої постанови, апеляційної скарги.

Суддя:        Я.В. Шестопалова