Справа № 199/6585/26
(1-кп/199/879/26) 
ВИРОК 
іменем України
16 червня 2026 року        місто Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №12026042210000228 від 25.02.2026 відносно:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Дніпропетровська, громадянки України, із повною середньою освітою, заміжньої, немаючої на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої оператором у ТОВ «УВК Інтернешнл», раніше не судимої,

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Красноармійськ Донецької області, громадянина України, із повною середньою освітою, неодруженого, немаючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , непрацюючого, раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, -
за участю:
прокурора – ОСОБА_5 ,
потерпілої – ОСОБА_6 ,
представника потерпілої – адвоката – ОСОБА_7 ,
захисників - адвокатів – ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
обвинувачених – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
ВСТАНОВИВ:
24.02.2026 приблизно о 17:50 годині ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась по вул.Арктичній в напрямку вул. Передової, в м. Дніпро. 
Водночас, у вищевказану дату та час, тобто 24.02.2026 приблизно о 17:50 годині, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним вантажним фургоном «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався по вул. Передовій в напрямку вул. Гуртової, в м. Дніпро.
Під час руху водій ОСОБА_3 , керуючи вищевказаним автомобілем, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували її порушувати вимоги Правил дорожнього руху України, перед початком руху з одночасним виконанням маневру повороту ліворуч, не врахувала габарити свого транспортного засобу, не переконалась, що це буде безпечним і ти самим, створила небезпеку для руху водію вантажного фургону «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , який рухався по вул. Передовій, збоку вул. Водопровідної в напрямку вул. Гуртової в м. Дніпро, тобто зліва направо відносно руху автомобіля «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала водійка ОСОБА_3 .
В свою чергу, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним вантажним фургоном «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, на нерегульованому перехресті рівнозначних доріг вул. Передової з вул. Арктичною, рухаючись по вул. Передовій в напрямку вул. Гуртової в м.Дніпро, виїхав на вищевказане перехрестя, при цьому не надав дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, а саме транспортному засобу «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала водійка ОСОБА_3 , яка рухалась по вул. Артктичній в напрямку вул. Передової в м. Дніпро. 
В результаті вказаних дій водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сталося зіткнення транспортного засобу «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала водійка ОСОБА_3 , з вантажним фургоном «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . 
Внаслідок зіткнення вантажний фургон «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , виїхав за межі проїзної частини ліворуч, де в районі будинку № 435, розташованого по вул. Передовій в м. Дніпро, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка рухалась в зустрічному напрямку по узбіччю вул. Передової в напрямку вул. Водопровідної в м. Дніпро. 
Своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, в яких зазначено:
п. 10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено:
п. 16.12.: «На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух. Цим правилом керуються між собою і водії трамваїв. На будь-якому нерегульованому перехресті трамвай, незалежно від напрямку його подальшого руху, має перевагу перед нерейковими транспортними засобами, що наближаються до нього по рівнозначній дорозі, крім перехрестя, де організовано круговий рух і які позначені дорожнім знаком 4.10, надається транспортним засобам, які вже рухаються по колу».
Порушення вимог п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 та порушення вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла – закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; синця у правій пара орбітальній області; саден м`яких тканин обличчя; закритої травми грудної клітини з численними переломами ребер (9-го зліва по лопатковій лінії, 10-го зліва по лопатковій лінії та в проекції шийки, 11-го зліва в проекції голівки, 12-го зліва по лопатковій лінії та в проекції голівки, 12-го справа по лопатковій лінії та в проекції шийки, 11-го справа по лопатковій лінії та в проекції шийки, 10-го справа по лопатковій та задньо-пахвовій лініям); закритої травми черева з десерозацією вихідного відділу товстої кишки; за очеревинною гематомою справа; гематомою кореню брижі; субкапсулярною гематомою правої нирки та випотом в паранефральну клітковину правої нирки; явищами внутрішньочеревної кровотечі; закритої травми тазу з переломами верхньої та нижньої лобкової гілки зліва; переломом крил крижі S1-3 справа; закритої хребтової травми з переломами поперечних відростків 1-5-го поперекових хребців; підшкірної гематоми по передньо-зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині з ушкодженням м`язів зовнішньої групи; масивної рвано-скальпованої рани правої гомілки по задньо-внутрішній поверхні з розривом м`язу гомілки (медіальне брюшко литкового м`язу) та судин, неповним імпресій ним кортикальним переломом нижнього медіального відділу проксимального метафазу правої великогомілкової кістки, які за своїм характером, відповідно до п. 2.1.3-л,о «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. 
Вищезазначені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла виникли у короткий проміжок незадовго до надходження потерпілої ОСОБА_6 на стаціонарне лікування в КНП «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради, від механічної дії тупого предмету (предметів), частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяли зі значною силою, якими могли бути і виступаючі частини транспортного засобу. 

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3  свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю та пояснила, що фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди вона не оспорює. Так, 24.02.2026 приблизно о 17:50 годині вона, керуючи автомобілем «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить її свекру ОСОБА_10 , рухалась по вул. Арктичній в напрямку вул. Передової в м. Дніпрі. Хоча перед перехрестям вул. Передової з вул. Арктичною відсутні будь-які дорожні знаки, вона розуміла, що вона рухалась по другорядній дорозі, оскільки вул.Передова є головною дорогою. Під`їхавши до перехрестя, вона увімкнула показник повороту ліворуч та зупинила свій автомобіль. Подивившись по сторонам, вона побачила, що ліворуч від неї стояв легковий автомобіль з увімкненим показником повороту праворуч, тобто з вул. Передової на вул. Арктичну, за яким також стояли інші транспортні засоби. Переконавшись, що транспортні засоби без здійснення руху, вона почала виконувати маневр повороту ліворуч, але не помітила вантажний фургон «Mercedes-Benz», під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по вул. Передовій в напрямку вул. Гуртової, з яким в подальшому сталося зіткнення, внаслідок якого вантажний фургон продовжив рух та скоїв наїзд на дівчину-пішохода, яка перебувала на узбіччі по вул. Передовій. Стаж керування нею транспортними засобами складає близько 2 років. Після дорожньо-транспортної пригоди вона одразу побігла до потерпілої дівчини, яка лежала під парканом в землі. У потерпілої були відкриті переломи, вона була вся в крові та постійно втрачала свідомість. Далі хтось із водіїв іншим транспортних засобів, які зупинились, викликали швидку допомогу. Після приїзду швидкої допомоги, потерпілу одразу забрали до медичного закладу. Наступного дня після дорожньо-транспортної пригоди вона прийшла до міської лікарні № 6, де перебувала на лікуванні потерпіла ОСОБА_6 , в цей момент лікарі проводили маніпуляції з потерпілою. Щодо стану здоров`я потерпілої, вона дізналась від її батьків, яким вона зазначила про готовність надання будь-якої допомоги, на що матір потерпілої була не проти. На третій день після дорожньо-транспортної пригоди вона побачила потерпілу. Вона надала батькам потерпілої 20000 гривень у якості відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також постійно оказувала підтримку потерпілої ОСОБА_6 , перебуваючи біля неї в медичному закладі. Вона щиро кається, дуже шкодує, що зокрема її діями потерпілій ОСОБА_6 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, просить суд не позбавляти волі. Позовну заяву потерпілої про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вона визнає повністю, станом на теперішній час готова повністю відшкодувати потерпілій моральну шкоду в сумі 100 000,00 гривень. 

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4  свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди він працював неофіційно водієм у ТОВ «Сілан», однак після цієї пригоди він звільнився із займаної посади. Так, 24.02.2026 приблизно о 17:50 годині він, керуючи вантажним фургоном «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , рухався по вул. Передовій в напрямку вул. Гуртової в м. Дніпрі. Він прямував до підприємства, назву якого вже не пам`ятає, з метою доставки вантажу. В кабіні автомобіля він перебував один. Попереду його транспортного засобу перебував автомобіль, марку якого він зазначити не може, який рухався з повільною швидкістю. Наближаючись до перехрестя вул. Передової та вул. Арктичної, він почав обганяти вказаний автомобіль та, виїхавши на смугу зустрічного руху, він продовжив свій рух. Швидкість руху транспортного засобу, яким він керував, складала приблизно 70 км/г. Під час перетинання перехрестя, з вул. Арктичної на вул. Передову на його смугу руху виїхав автомобіль «Skoda Octavia», у зв`язку з чим він застосував гальмування, однак зіткнення уникнути не надалось можливим та відбувся контакт передньою частини автомобіля «Skoda Octavia» з правою передньою частини транспортного засобу, яким він керував. Внаслідок зіткнення транспортний засіб, яким він керував, виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на пішохода – дівчину, яка перебувала на узбіччі, після чого його автомобіль здійснив наїзд на паркан та зупинився. Від удару потерпіла опинилася за парканом, де був бордюр. Після дорожньо-транспортної пригоди він викликав швидку допомогу та разом з водійкою автомобіля «Skoda Octavia» ОСОБА_3 перебували біля потерпілої до приїзду медиків, які одразу госпіталізували ОСОБА_6 до медичного закладу. Він згоден, що своїми діями порушив п. 16.12 Правил дорожнього руху України, оскільки під час проїзду перехрестя рівнозначних доріг він, як водій, був зобов`язаний дати дорогу транспортному засобу «Skoda Octavia», що здійснював рух праворуч. Рухався з перевищенням допустимої швидкості руху в населеному пункті, оскільки дуже поспішав доставити вантаж, з огляду на закінчення робочого часу на складі, де його чекали. Стаж керування транспортними засобами складає пів року. Після дорожньо-транспортної пригоди його матір надіслала батькам потерпілої грошові кошти в сумі 20000,00 гривень у якості відшкодування заподіяної шкоди. В лікарню до потерпілої він не ходив, оскільки його матір контактувала з батьками потерпілої, які, на момент спілкування, казали, що краще не приходити, тому чекав дозволу батьків потерпілої на можливість її відвідати, побачив тільки в суді. Цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, він визнає повністю та готовий частинами відшкодовувати заподіяну шкоду. Він щиро кається, дуже шкодує, що спричинив потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, за що просить у останньої вибачення, просить суд не позбавляти волі та права керування транспортними засобами. 

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , пояснила, що 24.02.2026 приблизно о 17:50 годині вона йшла по узбіччю проїзної частини вул. Передовій в м. Дніпрі. Проходячи повз паркан приватного домоволодіння № 435 по вул. Передовій в м. Дніпрі, її очі засліпило світлом фар транспортного засобу та в цей момент вантажний фургон на неї здійснив наїзд, внаслідок якого її відкинуло в паркан, який від удару було пошкоджено. Вона лежала на території домоволодіння, на землі, часто втрачала свідомість, чекала на приїзд швидкої допомоги. По приїзду карети швидкої допомоги, її було госпіталізовано в міську лікарню № 6 та одразу поміщено до відділення реанімації, де вона знаходилась 3 дні. Після переводу з реанімації вона 15 днів перебувала в хірургічному відділенні, після чого протягом 8-9 тижнів – в травматологічному. В день дорожньо-транспортної пригоди їй провели першу операцію, оскільки у неї був відкритий перелом на нозі в трьох місцях, вона втратили близько 4 літрів крові. Лікарі-хірурги наполягали на ампутації ноги, однак лікарі-травматологи наполягали подивитись на ногу перші пару днів після пригоди, щоб прийняти рішення щодо ампутації кінцівки. В подальшому лікарями було прийнято рішення про залишення ноги, із необхідністю лікування та подальшої реабілітації. Під час перебування в травматологічному відділенні вона проходила лікування у зв`язку із тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у неї були зламані 8 ребер, кінцівка, таз та хребці, у зв`язку з чим вона не мала можливості самостійно ходити. В подальшому їй була проведена друга операція, під час якої була здійснена пересадка шкіри на нозі на місці відкритого перелому, оскільки лікарі не могли відразу відчистити рану від бруду, тривалий час яка гноїлася. Операція із пересадки шкіри пройшла успішно. В день проведення другої операції обвинувачена ОСОБА_3 перебувала біля неї, а також перерахувала її батькам грошові кошти в сумі 20000,00 гривень у якості відшкодування спричиненої шкоди. Обвинувачений ОСОБА_4 також перераховував батькам грошові кошти в такій же сумі. Після операції вона ще деякий час перебувала в лікарні, після чого, десь в десятих числах квітня, її було виписано та направлено додому для амбулаторного лікування. Під час перебування вдома, вона заново вчилася ходити. Наразі у неї розпочався процес реабілітації. Обвинувачена ОСОБА_3 з першого дня перебування її на лікуванні постійно приходила та підтримувала її, приносила продукти харчування, а обвинувачений ОСОБА_4 жодного разу її не відвідав, з його матір`ю відбувалась лише переписка. Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди вона підтримувала з початку розгляду кримінального провадження повністю, однак наразі обвинувачені повністю відшкодували їй заподіяну моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим вона відмовляється від позовних вимог, оскільки до обвинувачених претензій морального характеру вона не має. На її думку обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доцільно призначити покарання без реального позбавлення волі, однак з обов`язковим позбавленням права керування транспортними засобами: ОСОБА_3 – на один рік, ОСОБА_4 – на розсуд суду, а щодо іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_4 , то вона вважає, що він заслуговує на максимальний. 

В судовому засіданні всі учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд з урахуванням пропозиції учасників судового провадження – сторони обвинувачення та сторони захисту на підставі приписів ч. 3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачена зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності її позиції, а також роз`яснив сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд враховує, що покази обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення поза всяким розумним сумнівом повністю доведена. 
Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_3 , в межах висунутого прокурором обвинувачення, правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як такі, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження. 
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як такі, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження. 

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила кримінальне правопорушення, які мають кримінально-правове значення. 
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.
Зокрема, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Термін «явно несправедливе покарання» - означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретних кримінальних правопорушень, враховуючи їх характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Метою кримінально-виконавчого законодавства України, визначеної в ст. 1 КВК України, є захист інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України, окрім іншого, є визначення порядку застосування до засуджених заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; участі громадськості в цьому процесі.
При призначенні покарання, суд враховує і позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, відповідно до якої кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету – покарання і стримування від вчинення нових злочинів. 

Так, суд враховує ступінь тяжкості, а також наслідки від вчиненого обвинуваченою ОСОБА_3  кримінального правопорушення, яке скоєно з необережності і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_3 , яка свою вину визнала повністю, щиро каялась та активно сприяла розкриттю злочину, негативно оцінила вчинене нею кримінальне правопорушення, її ставлення до вчиненого та здоров`я потерпілої, добровільно і в повному обсязі відшкодувала моральну та матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 , раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, заміжньої, не маючої на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, працевлаштована, як за місцем працевлаштування так і за місцем мешкання характеризується позитивно, думку прокурора та потерпілої сторони.
Суд відносить повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди до обставин, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання, оскільки обвинувачена ОСОБА_3 визнала свою вину, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено. 
Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами; позицію потерпілої, яка просила призначити покарання ОСОБА_3 із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами;позицію захисту, самої обвинуваченої ОСОБА_3 , а також поведінку обвинуваченої ОСОБА_3 під час судового розгляду даного кримінального провадження, те, що вона визнала вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, добровільно і в повному обсязі відшкодувала моральну та матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 ,дала критичну оцінку своїм діям, виказала готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою вину та зробивши належні висновки, що свідчить про її щире каяття, та, виходячи із сукупності зазначених обставин, приходить до висновку, що поведінка обвинуваченої ОСОБА_3 свідчить про її бажання ставати на шлях виправлення і поважати Закон, а тому з метою попередження скоєння нею нових злочинів, вважає, що під час судового розгляду кримінального провадження були встановлені підстави для призначення покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням до основного покарання вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки, наведені вище обставини та дані про особу ОСОБА_3 свідчать про те, що обвинувачена не становить великої суспільної загрози, а її виправлення можливо досягти шляхом здійснення контролю за поведінкою під час іспитового строку.

Також, суд враховує ступінь тяжкості, та наслідки від вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , яке скоєно з необережності і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину визнав повністю, щиро каявся та активно сприяв розкриттю злочину, негативно оцінив вчинене ним кримінальне правопорушення, добровільно і в повному обсязі відшкодував матеріальну шкоду, а також відшкодував моральну шкоду потерпілій ОСОБА_6 , раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, який неодружений, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, наразі офіційно не працює, не навчається, незважаючи на свій молодий вік, за місцем мешкання характеризується позитивно, думку прокурора та потерпілої сторони.
Суд відносить повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди до обставин, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого ним кримінального правопорушення, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено. 
Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами; позицію потерпілої, яка просила призначити покарання ОСОБА_4 із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами;позицію захисту, самого обвинуваченого ОСОБА_4 , а також поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду даного кримінального провадження, те, що він визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, відшкодував моральну шкоду потерпілій ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження судом,дав критичну оцінку своїм діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою вину та зробивши належні висновки, що свідчить про його щире каяття, та, виходячи із сукупності зазначених обставин, приходить до висновку, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 свідчить про його бажання ставати на шлях виправлення і поважати Закон, а тому з метою попередження скоєння ним нових злочинів, вважає, що під час судового розгляду кримінального провадження були встановлені підстави для призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням до основного покарання вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки, наведені вище обставини та дані про особу ОСОБА_4 свідчать про те, що обвинувачений не становить великої суспільної загрози, а його виправлення можливо досягти шляхом здійснення контролю за поведінкою під час іспитового строку.
Вказане узгоджується з правовою позицією зазначеної у постанові Верховного суду України від 14.04.2016, відповідно до якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Призначене обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України не є занадто м`яким і явно несправедливим, оскільки відповідає особі обвинувачених, тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та фактичним обставинам справи. Звільнення обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України у даному випадку не суперечить також і вимогам п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7.
Нормами статті 69 Кримінального кодексу України, передбачено призначення обвинуваченим призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено Законом за кримінальне правопорушення в якому вони обвинувачуються при умовах: за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення з урахуванням особи винних. 
Застосування вимог ст. 69 КК України є правом суду, а не обов`язком, тому враховуючи особу винних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд не убачає підстав для застосування останнім вимог ст. 69 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню не обирався.
За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить стягнути на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової автотехнічної експертизи, в сумі 4580,10 гривень.
Питання щодо майна, на яке накладено арешт ухвалою слідчого судді, суд вирішує у відповідності до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України.
Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України. 
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3  визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченій іспитовий строк 1 (один) рік. 
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_4  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 2 (два) роки. 
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід  ОСОБА_3 та ОСОБА_4  по даному кримінальному провадженню не обирався.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової автотехнічної експертизи, в сумі 4580 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят) гривень 10 (десять) копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 27.02.2026, а саме на автомобіль марки «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , шляхом відчуження, розпорядження та користування - скасувати.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 27.02.2026, а саме на автомобіль марки вантажний фургон марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_11 , шляхом відчуження, розпорядження та користування - скасувати. 

Речові докази (постанови слідчого від 25.02.2026):
- автомобіль марки «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває на майданчику, розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Інгульська (Кіровоградська), 188, – повернути за належністю власнику ОСОБА_10 ;
- вантажний фургон марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_2 , який перебуває на майданчику, розташованому за адресою: м. Дніпро, вул.Маршала Малиновського (Сонячна Набережна), 36/33, – повернути за належністю власнику ОСОБА_11 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя:          ОСОБА_1